

59 



De antagliga orsakerna till Östersjöalgflorans 

 nuvarande utseende och fördelning. 



Vid förklaringen af livad of van anförts må först framhållas, 

 att den — i stort sedt — mycket tydliga enhetlighet, som råder 

 i algvegetationens sammansättning i Östra Östersjön, fullständigt 

 motsvaras af enhetlig hydrografisk natur såsom ofvan å sid. 5 — 8 

 påvisats. Detta börjar göra sig tydligt gällande redan öster om 

 Riigen, där således icke blott hafvets salthalt, utan äfven alg- 

 floran visar större öfverensstämmelse med förhållandena vid 

 Småland och Gotland än med Västra Östersjön. Detta får äfven 

 sin naturliga förklaring därigenom, att den salta inströmmen un- 

 o-efär vid Riio-en tvingas af de mellan denna ö och Bornholm 

 liggande bankarna att taga mera nordlig riktning. Strömmen 

 kommer således ej att direkt beröra pommerska kusten. 



Denna öfverensstämmelse mellan algflora och hydrografisk 

 natur sammanfaller med det resultat, hvartill Aurivillius 1 kommit 

 vid studiet af Östersjöns planktonfauna. Aurivillius har näm- 

 ligen visat, att af de egentliga saltvattensformerna i Östersjön 

 det öfvervägande flertalet är bundet vid Västra Östersjön och 

 endast ungefär en tredjedel äfven intränger i Östra Östersjön. 

 Af dessa åter öfverskrida flere - omkr. 12 % - - e j N iso- 

 halinen fur 7 — 8 %o salthalt och gränsen för deras utbredning 

 markeras af en nordostlig linie ungefär Gotland — ryska ku- 

 sten, sammanfallande med isohalinens riktning. I följd häraf 

 nå de vid ryska kusten en nordligare breddgrad än vid svenska. 

 Att, som jag ofvan anfört, Gotland visar någon öfverlägsenhet i 

 artantal gentemot Smålandsfloran, som blott äger omkr. 70 % 

 af alla iakttagna arter, skulle nu kunna sättas i samband med 

 isohalinernas läge, förorsakadt af de"olika strömmarna. Att dessa 

 utöfva något inflytande i den riktningen, att vegetationen blir 



1 Das Plankton df j s baltischen Meeres. 1890. p. 20. 



