64 



halten är lägst och mycket växlande. De arter, som härifrån 

 uppgifvas från de allra sterilaste trakterna (se Ishafvets algflora 

 p. 9), äro: 



Urospora penicilliformis Lithothamnion foecundum 



Laminaria Agardhii Phyllophora Brodicei*interrupta 



Lithoderma fatiscens Polysiphonia arctica 



Sphacelaria racemosa Delesseria sinuosa 



Pylaiella litoralis 



Af dessa 9 arter, som således måste anses som de mest 

 härdiga, saknas i Östra Östersjön endast 3. Af de andra höra 

 några till Östersjöns allra vanligaste former, såsom Lithoderma, 

 Sphacelaria racemosa och Pylaiella. Detta visar otvetydigt hän 

 på en öfverensstämmelse af djupgående art. Såsom exempel på 

 samma sak, att det är de härdigaste formerna, som å gränsom- 

 rådena halva största utsikterna att lefva och därför framtränga 

 längst, ma anföras Köld. -Rosenvinges iakttagelser på Grönland 1 . 

 Af de 3 fucacéer, som där utgöra Fucacé-formationens hufvud- 

 beståndsdel, nämligen Fucus vesiculosus, inflatus och Ascophyllum, 

 intar F. inflätas i litoralregionen det nedersta bältet. Sedan 

 kommer Ascophyllum och öfverst F. vesiculosus. Blir vattnet 

 genom allvar och glacierer utsötadt, försvinner först F. inflatus, 

 därefter Ascophyllum, medan F. vesiculosus visar sig härdigast 

 och tränger längst in i fjordarna liksom i Östersjön (1. c. p. 197). 

 Denna likformighet mellan Ishafvet och Östersjön visar sig 

 för öfrigt icke blott i att arterna äro desamma, utan äfven på 

 flere andra sätt. Så äro de former, under hvilka de mera varie- 

 rande arterna uppträda, ofta lika. Den form t. ex. af Fucus 

 serratus, som finnes vid Gotlands kuster vid gränsen för sin 

 utbredning, öfverensstämmer på ett slående sätt med den, som 

 förekommer i de delar af Ishafvet, där den likaledes snart upp- 

 hör. För denna f. arctica J. Gr. Agardh redogöres närmare längre 

 fram. Fur cellaria fastigiata, som förekommer ända till Spets- 



1 Om Algeveg. ved Grenlands K/yster. p. 194. 



