30 



voro blekta. På högsommaren blir formationen fullständigt ur- 

 blekt och förstörd af ljuset. Denna formation är således ett 

 exempel på ljusets inflytande på formationernas periodicitet i 

 Östersjön 1 . En Ceramium-formation har jag iakttagit vid Stedshol- 

 marna samt vid Klintehamn, Burgsvik och Ronehamn å Gotland. 



Af den nedre litor al regionens algformationer intager 

 obestridligt Fucacé -formationen (J. Gr. Agabdh 2 ) främsta rum- 

 met såväl med afseende på individmängd som ymnig förekomst. 

 Den är områdets allmännaste formation och uppträder i stor yppig- 

 het såväl i yttre hafsbandet, då dock gärna något skyddad, som 

 äfven i den inre skärgården. Den består hufvudsakligen af 

 Fucus vesiculosus, men därjämte af åtskilliga dennes trogna följe- 

 slagare som Elacliista, Dietyosiphon hippuroides, Ectocarpus con- 

 fervoides och Pylaiella. Det är den vidsträckta utbredningen af 

 denna formation, som åstadkommer den stora enformigheten i 

 Östersjöns algflora. Såväl vid Smålandskusten som vid Gotland 

 har den lika ymnig: förekomst. Hur vanlig och individrik, den 

 i verkligheten är i Östersjön, kanske man bäst inser, när man 

 lar se de ofantliga tångmassor, som uppkastas på Gotlands 

 stränder, där denna "sleke" är ett viktigt gödningsmedel. En- 

 ligt Serxander- 5 bildar också Fucus vesiculosus hufvudmassan af 

 det, som ur den ■ baltiska driften uppkastas på stränderna, åt- 

 minstone söder om Bottenhafvet. 



Af de växter, hvilka jämte Fucus förekomma i ofvannämncla 

 formation, kunna några uppträda i sådana mängder, att det blir 

 de, som sätta prägeln på vegetationen. Jag har redan påpekat, 

 hurusom detta kan bli fallet med Dietyosiphon inom öfre litorala 

 regionen. Men i ännu högre grad kan det ske med Pylaiella 

 Moralis. På exponerade platser, i själfva bränningen, där Fu- 

 cus vesiculosus ej längre kan hålla sig kvar, där uppträder en 



1 Jfr Berthold 1. c. och Oltmanns Cultur und Lebensbedingungen d. 

 Meeresalgen p. 434. 



2 Nov. Fl. Suec. p. 6—8. 



3 Den skandinaviska florans spridningsbiologi p. 124. 



