7 



med 6 — 7. Gotlands ostkust åter inom området med 7 — 8 °/oo 

 salthalt. 



Xu måste dock framhållas, att dessa hydrografiska data be- 

 röra vattnet ute i öppna liafvet. Invid kusterna och särskildt 

 i skärgårdarna råder naturlagen ej denna konstans, emedan där 



o 



lokala förhållanden af skilda slag spela in. Aar och floder för- 

 orsaka utsötningar, som kunna sträcka sina verkningar mer eller 

 mindre långt. Till detta måste hänsyn tagas, när det gäller 

 att söka sätta o-i-äuserna för al o-formernas utbredning i sam- 

 band med vattnets salthalt. Afven är det dylika förhållanden, 

 som göra, att man, där skärgård finnes, kan såsom Häyrén 1 in- 

 dela kusten i jämnlöpande zoner, där i de yttre vattnet ännu 

 har hafvets sälta för att successivt utsötas i de inre. 



Växlingarna i temperaturen äro såsom ofvan anfördes ganska 

 stora, beroende dels pa årstiderna, dels på vindarna. På somma- 

 ren uppvärmes y t vattnet ej obetydligt, ända till 18° C. eller mer 

 i skärgården, under det att på vintern isbeläggning inträder. 

 Afven långt ut i hafsbandet kan isläggning inträffa öfver den 

 bevuxna hafsbottnen. Växlingar, framkallade af vindarna, sär- 

 skildt ostliga och västliga, kunna vara synnerligen skarpa och 

 hastiga, beroende därpå att vid frånlandsvind det varmare yt- 

 vattnet drifves till hafs och ersattes af kallare vattenslag från 

 djupet. Vid öppna kuststräckor af Östersjön äro sådana växlin- 

 gar på ända till 10° C. och därutöfver ej sällsynta 2 . Så iakt- 

 togs vid Memels hamn den 9 /s 1875 en sänkning i temperatu- 

 ren frän 19° till 8° och slutligen till 6° efter ihållande ostlig 

 vind 3 . Särskildt vid (xotlands kuster, där bottnens lutning är 

 skarp, äro sådana \'äxlingar väl kända. Anmärkningsvärclt är, 

 att denna skarpa växling i temperatur ej åtföljes af motsva- 

 rande förändring i salthalt, hvilket beror därpå, att den cirkula- 



1 Längs-zonerna i Ekenäs skärgård. 1900. 



2 Ekman och Pettersson 1. c. p. 70. 



» „ 1. c. p. 107. 



