sjön i inskränkt bemärkelse 1 från 8 % salthalt i dess västligare 

 till 5 % i dess nordligaste delar. Vattnet, som ännu i Kattegat 

 är ända till 12 % , sjunker successivt hastigt i de danska sunden 

 ned till 8 %o ^ ör a ^ sedan hålla sig ganska konstant 8 — 7 % öfver 

 ett betydande område af Östra Östersjön (ända till Gotland och 

 Bigaviken) för att sedan ytterligare sjunka något litet till 7 — 6 °/ 00 

 i dess norra delar. Endast inom ett mindre område af den allra 

 nordligaste delen af Östra Östersjön sjunker salthalten ytterligare 

 ned till 5 % . Härvidlag är nu att märka, att isohalinerna gå 

 i NO — SV riktning, d. v. s. vatten af ett visst slag går vid 

 ryska kusten nordligare än vid den svenska, och om man skulle 

 vilja inom Östersjön särskilja t. ex. området med 6 — 7 %o yt- 

 vatten från området med 7 — 8 % , så kommer gränslinien att 

 gå hufvudsakligen i nordostlig riktning, och enligt Ekman och 

 Pettersson (1. c. Tafl. XIII) går just denna gräns från midten 

 af Öland till sydvästra Gotland, längs Gotlands ostkust och 

 därifrån ungefär nordost till Finska Viken. En punkt på svenska 

 kusten med en viss salthalt har således sitt med afseencle på 

 salthalt motsvarande ställe på lyska kusten beläget nordligare 2 . 

 Detta sedan länge kända fö ihållande beror, som redan i inled- 

 ningen omnämndes, därpå att den färskare utströmmen, den s. k. 

 baltiska strömmen, följer den svenska kusten, under det att den 

 saltare inströmmen går efter tysk — ryska kusten. Att genom 

 strömmens inverkan de ofvan omnämnda vattenslagen äro under- 

 lagrade af vatten med respektive närmast högre salthalt betj^der 

 af skäl, som ofvan anförts, mindre i detta sammanhang, då ju 

 all vegetation faller inom ytvattnets område. 



Af de af mig nu undersökta områdena faller Västerviks- 

 skärgården och nästan hela Gotlands västkust inom området 



1 Härtill räknas vattenområdet mellan södra mynningen af Öresund 

 och linien Falster — Darsserort i väster och den undervattensbank, som för- 

 binder Stockholms skärgård med Åland och Finska skärgården i norr. Fin- 

 ska Viken hör äfven hit. (Ekman och Pettersson 1. c. p. 101.) 



- Jfr Ekman och Pettersson 1. c. p. 110. 



