125 



som i sin ordning uppbära ofvannämnda förgrenings element. 

 De rena föryngringsgrenarna utbildas vanligen först högre upp 

 på skottet (på en höjd af ungefär 1 / 3 af skottets hela längd), 

 som således nedtill endast beklädas af sylgrenar och små gren- 

 system (se fig. 25). Därigenom att de äldsta föryngringsgrenarna 

 utväxa till samma nivå som de yngsta får förgreningen en öfver- 

 vägande korymbös karaktär, hvilket bidrager till att gifva växten 

 ett delvis annat habituelt utseende än hufvudformen med dess 

 mera racemösa anorcbiing af sidogrenarna. Denna Östersjöform 



X3qP 



Fig. 26. a tvärsnitt, b längdsnitt genom Rhodomela subfusca f. tenuior 

 från Östersjön, visande barklagrets ringa utveckling. Omkr. 125X1. 



svartnar knappt vid torkning, utan bibehåller mer sin natur- 

 liga färg. 



Jämväl med afseende på den inre byggnaden visar denna 

 Östersjöform afvikelser, som likaledes äro att betrakta som en 

 reduktion i förhållande till den typiska hufvudformen. Fig. 26, 

 a och b visa längd och tvärsnitt genom en normal skottgren af 

 Ostersjöf ormen något nedom midten. Vid jämförelse med de af 

 Kjellman (Ishafvets Algfl. Tafl. 8, fig. 45) lämnade afbildnin- 

 garna af motsvarande partier hos hufvudformen, visar sig skill- 



