131 



(nr. 257). Samma späda form förekommer i vissa delar af Is- 

 ha f vet (jfr Kjellman, Ishafvets Algflora, p. 202). 



Den löslio-oande formen, som omnämnes af J. G. Agardh 

 i Floridéemes Morphologi (p. 10) och af Reinke (1. c.) benämnts 

 cegagropila. förekommer företrädevis i den inre skärgården. Åldrig 

 har jag dock sett den uppnå den storlek och form, som den 

 synes kunna få i södra Östersjön. Den är nämligen mera sällan 

 bollformig, utan bildar snarare mattor af i h varandra intrasslade 

 individ. Detta åstadkommes därigenom att hufvudaxlarna växa 

 horisontelt och i samband därmed blifva mer eller mindre utpräg- 

 lad t dorsiventrala, på samma gång talrika sidogrenar eller kanske 

 snarare sidorötter utbildas, hvilka böja sig om hvarandra. Dessa 

 rötter hafva en annan anatomisk byggnad än hufvudaxlarna. 

 Assimilationssystemet är ytterligt reduceradt. Uppslagssystemet 

 (jfr Welle, Algernes physiologiske Anatomie) är ungefär lika 

 starkt utveckladt som i de rena assimilationsgrenarna. Däremot 

 är det centrala väfnadspartiet, som i assimilationsgrenarna är 

 ett system af ledningshyfer, snarare här att betrakta som ett 

 öfvervägande mekaniskt system, i det att cellerna äro mycket 

 tätt tryckta intill hvarandra, på samma gång deras väggar äro 

 tjockare och af fastare konsistens, hvilket visar sig i deras större 

 ljusbrytningsförmåga. Såsom Agardh (1. c.) påpekat, utbilda dy- 

 lika rötter inga häftskifvor. 



Förekomst inom området: Sublitoral, tillsammans med Rho- 

 clomela subfusca, Polysiphonia nigrescens bildande hufvudmassan af 

 sublitoralvegetationen vid Smålandskusten samt kring Gotland. Forma 

 cegagropila på skyddade ställen, endast iakttagen vid Smålandskusten. 

 Växten bildar tetragonidier åtminstone under dec. — febr. I april har 

 jag iakttagit växten i liflig nygrenbildning, sedan de tetragonidie- 

 bärande axlarna afkastats. 



Geografisk utbredning: Östersjön, Europas atlantiska kuster, 

 Norra Ishafvets sydligare delar. 



