94 



men gro alltid tillräckligt långsamt för att höstgroning 

 strax efter mognaden ej skall kunna ifrågakomma; de 

 öfrigas behöfva lång hvilotid. 



Såsom exempel på, huru olika buskväxternas ut- 

 veckling under första vegetationsperioden — ofta i sam- 

 manhang med groningstiden — kan vara, må anföras 

 Solanum Dulcamara, som blir nära meterhög, förgrenad 

 och sätter mogen frukt, Lonicera Xylosteum, som får ett 

 fotshögt, mångbladigt, rent vegativt vedskott, och Vtbur- 

 nunt Opulus, som står på groddplantstadium och icke 

 helt lämnat frukten. 



Träd. 



Representerade af Acer platanoides, Alnus glutinosa, 

 Fraxinus excelsior och Ulmus montana, visa träden stora 

 groningsbiologiska skiljaktigheter till följd både af olika 

 frömognadstider och af frönas olika behof af hvila. En sär- 

 skild typ bildar Ulmus, hvars frön mogna tidigt, genast 

 kunna gro och därvid utvecklas till förvedade plantor med 

 flera örtblad, allt inom samma vegetationsperiod. Acer- 

 och Alnus-fröna. mogna på hösten och kunna ej gro 

 förr än följande vår. Plantorna utveckla blott få interno- 

 dier första året. Fraxinus-iröet gror först andra våren 

 efter mog'naden, hvarefter första årets utveckling är jäm- 

 förlig med den hos Acer. 



