Sammanfattning. 



De hufvudsakliga resultaten af föreliggande gronings- 

 biologiska undersökning kunna sammanfattas på föl- 

 jande sätt. 



Af 62 godtyckligt valda, svenska fanerogamer ha 32 

 visat sig äga genast efter fullbordad morfologisk mognad 

 grobara frön, under det fröna af 28 arter erhålla gronings- 

 förmåga först efter kortare eller längre hvilotid, och gro- 

 ning af fröna hos 2 arter med odifferentierade embryon 

 (Pyrola secunda och P. imiflora) icke med använda me- 

 toder kunnat framkallas. 



Frönas behof af hvilotid har ej visat sig stå i något 

 bestämdt sammanhang hvarken med upplagsnäringen eller 

 med diastashalten. Äfven embryots utvecklingshöj d sak- 

 nar vanligen bestämmande inflytande öfver groningstid- 

 punkten, utom då embryot är särdeles litet och odiffe- 

 rentierad^ hvilket synes medföra sen och med svårighet 

 inträdande groning. Blott i enstaka fall, speciellt hos 

 arter med hårda fruktstenar, torde fröskalets eller frukt- 

 väggens beskaffenhet i någon nämnvärd grad inverka på 

 groningstiden. 



Ett mera utprägladt samband synes i vissa fall kunna på- 

 visas mellan växplatsen och växtens senare lemadsförhål- 

 landen a ena sidan samt frönas eftermognad och groningstid 

 å den andra. Hos hydrofyter med nytfrön finner man 

 oftast, att fröna icke ännu äro grobara under den tid 

 på hösten, då den hydrofila spridningen verkställes, utan 

 gro följande vår. Likaledes blifva lundväxternas frön 

 ofta grobara först efter flera månaders hvilotid, men som 



