97 



tigt vore att alldeles förneka dess nytta i ifrågavarande 

 af seende. Hos Acer platanoides utöfvar den en märk- 

 bart gynnsam inverkan på groningen, och äfven icke hvi- 

 lande frön gro lättare och hastigare, om de insamlas och 

 sås sedan frost härskat någon tid. 



Om frön, som behöfva en viss liggtid för att blifva 

 grobara, det oaktadt genast efter mognaden utsättas för 

 gynnsamma groningsförhållanden, d. v. s. värme och fuk- 

 tighet, så finner man ej sällan, att groning inträffar ej 

 förr, utan senare än om fröna först fått hvila torrt någon 

 tid eller ock blifvit sådda vid lägre temperatur. Så t. ex. 

 hos C/ieno/>odium-a.rtema m. fl. Detta tyder på, att den 

 för många frön nödvändiga s. k. eftermognaden består 

 i kondensationsprocesser, hvilka motverkas af fuktighet. 

 Det är vidare bekant, att fuktig värme lätt medför fröets 

 död och förruttnelse, när groningen på grund af bristande 

 eftermognad ej kan utlösas, t. ex. hos Acer-frön, som ej 

 hvilat. 



Enligt ofvan anförda siffror äro inom gränserna af 

 mitt undersökningsmaterial de utan eftermognad grobara 

 fröarterna till antalet något öfverlägsna dem, som först 

 efter någon hvilotid erhålla groningsförmåga. Denna 

 relation gifver emellertid icke någon sann föreställning 

 om höstgroningens frekvens i fria naturen. Att vårväx- 

 ternas och de tidigare sommarväxternas frön oftast gro 

 samma sommar de mognat, för så vidt de då äro grobara, 

 kan visserligen anses gifvet, men antalet samma höst mog- 

 nande och groende frön torde i själfva verket vara relativt 

 ringa. Härtill bidraga tvänne omständigheter. Dels verk- 

 ställes en stor del af fröspridningen först sent på hösten, 

 under vintern eller följande vår, ty långt fram på vintern 

 kan man insamla betydliga, på moderväxten kvarsittande 

 frömängder, hvilket gäller om både kapsel-, nöt- och bär- 

 växter. Dels hinna en mängd grobara frön, äfven om 

 spridningen genast ägt rum, ej gro vid den låga tem- 

 peratur, som råder under senhösten. Sedan gammalt har 

 man iakttagit, att groningen vid nämda tid vanligen for- 



7 



