24 ELIASSON, SEKUNDÄRA, ANATOMISKA FÖRÄNDRINGAR. 



helt och hållet eller i det allra närmaste tors vunna i detta 

 sistnämda parti af bladet. 



Om man för att få en ännu tydligare föreställning om 

 bladets byggnad i sin helhet, än som kan uppnås genom en 

 undersökning af blott de tvenne regioner, som i det före- 

 gående blifvit närmare beskrifna, företager sig att med un- 

 gefär lika stort afstånd mellan 2:ne på hvarandra följande 

 tvärsnitt lägga ett större antal (i detta fall 24 st. ] ) dylika 

 genom bladet från dess spets och ned mot dess bas, så kom- 

 mer man med afseende på de olika väfnadernas utbildning 

 inom bladets olika höjdregioner till följande resultat, af hvilka 

 dock en stor del redan framgå af den framställning, som i 

 det föregående blifvit lemnad. 



1) Yttersidans epidermis är rikast på klorofyll uti bla- 

 dets öfre delar; dettas mängd aftager ned mot basen, der den 

 är mycket obetydlig. 



2) B bibehåller länge en mäktighet af 2:ne lager, men 

 uppträder dock i bladets nedre delar vanligen med 3:ne lager. 

 På samma gång som dess celler ökas till antal, aftager fast- 

 heten hos dessas väggar; denna är således störst uti bladets öf- 

 versta partier, i de nedre delarna får väfnaden ett mera svamp- 

 artadt utseende. 



3) C är mycket obetydligt utvecklad uti bladets öfversta 

 delar och framträder här ej såsom ett tydligt och skarpt 

 ditferentieradt parti. Denna beskaffenhet får den så små- 

 ningom. A halfva bladhöjden bildar den, såsom vi sett, en i 

 förhållande till bladets öfriga väfnadspartier tydligt markerad 

 väfnad. Härifrån och vidare nedåt framträder den allt tyd- 

 ligare, på samma gång som den uppnår allt större mäktighet. 

 Den är den väfnad, som visar de största olikheterna uti bla- 

 dets olika regioner; är knappast antydd i bladets öfversta 

 del, men är deremot i dess nedre del den väfnad, som här är 

 starkast utvecklad. 



4) D tilltager likaledes i mäktighet mot bladets nedersta 

 delar, dock ej så starkt som C. I bladets längst upp belägna 

 partier uppträder den uti 2:ne lager, men får längre ned, så- 

 som vi sett, antalet af dessa förökadt. Klorofyll mängden är 

 temligen stor i bladets öfre och mellersta partier, men så 

 godt som ingen i dess nedre del. 



Bet första snittet är taget ungefär 1 mm. nedom spetsen. 



