BIHANG TILL K. ST. VET.-AKAD. HANDL. BAND 19. AFI>. III. N:0 3. 23 



den som bildar blomfästets inre del deremot, antager ett stycke 

 nedanför blommornas utgångspunkt en mycket lakunös be- 

 skaffenhet, i det dess celler åtskiljas af stora, runda hålig- 

 heter (jfr fig. 52). Denna väfnad har förmåga att utvidga 

 sig, då den frigöres. 



En undersökning af bladets inre och yttre yta har med 

 af seende på hudväfnadens byggnad att uppvisa följande för- 

 hållanden: 1) Utsidans epidermis består af polygonala, mest 

 fi-kantiga celler, hvilka ej hafva sin utsträckning markerad 

 i någon viss riktning. Den polygonala formen framträder 

 tydligast i bladets mellandel (fig. 12); uti dess öfre och nedre 

 partier äro vinklarne, som epidermiscellernas sidoväggar bilda 

 med hvarandra, ej så skarpt utpräglade, utan cellerna mera 

 af rundade i hörnen. Sidoväggarne äro temligen tjocka, för- 

 sedda med porer här och der, aldrig vågiga. Klyföppningar 

 finnas. Dessa äro talrikast i bladets öfre och mellersta delar, 

 aftaga i antal i dess basdel. I denna har äfvenledes klorofyll- 

 halten aftagit i betydlig grad. 2) Hudväfnaden, som bekläder 

 bladets insida (fig. 13 och 14), består af celler, som äro ut- 

 sträckta i bladets längdriktning; detta är tydligt framträdande 

 i alla bladets regioner, men förhållandet mellan cellernas längd 

 och bredd är mycket olika på olika ställen. Vid bladets bas 

 äro cellerna mycket långsträckta och af en starkt utprägladt 

 prosenkvmatisk form. Upp mot bladspetsen minskas småningom 

 cellens längd i förhallande till dess bredd, men den förra är 

 dock alltid större än den senare, Sidoväggarne äro tunna, de 

 laterala 1 ligga tydligt i bladets längdriktning och äro van- 

 ligen sinsemellan parallela; öfre och undre sidoväggarne in- 

 taga i de flesta fåll en sned riktning mot de laterala. Störst 

 är denna i bladets basparti, mindre i dess öfre delar. Klyf- 

 öppningar förekomma lika talrikt ungefär som hos utsidans 

 epidermis, men skilja sig från dennas derigenom, att springan 

 mellan slutcellerna här ställer sig i bladets och på samma 

 gång epidermiscellens längdriktning eller ock endast helt obe- 

 tydligt afviker från denna; hos A deremot hade springan 

 ej något konstant läge, hvilket väl torde stå i samband med 

 att dess celler ej visa samma likformighet som E:s med af- 

 seende på sin utsträckning i någon viss riktning. Klyf- 

 öppningarne aftaga i antal ned mot bladets bas och äro 



1 Epidermiscellernas sidoväggar äro betecknade på samma sätt, som De 

 Hary gör i sin >Vergleichende Anatomie der Vegetationsorgane > p. 32. 



