22 ELIASSON, SEKUNDÄRA, ANATOMISKA FÖRÄNDRINGAR. 



på föregående snitt, i det att klorofyllet är försvunnet och 

 väfnaden skiljes från sina grannväfnader endast genom celler- 

 nas form o. d. Denna är mer eller mindre elliptisk med största 

 utsträckningen i tangential riktning. Celldimensionerna äro i 

 medeltal 20 x 2o /u. Väfnaden uppträder med en mäktighet 

 i radial riktning af 160 f.t uti 8 lager af celler. 



Emellan D och insidans epidermis följer ett väfnadsparti.. 

 som ej har någon motsvarighet å snitt 1. Det består af 

 kollenkym, som framträder allt mer utbildadt såsom sådant, 

 ju mer man nalkas insidans epidermis. Såsom tydligt kollen- 

 kym uppträder det i omkr. 3 lager med en cellstorlek af i 

 medeltal 10 x 9 /.*. Äfven insidans epidermis (E) antager en 

 kollen kymatisk beskaffenhet, så att väfnaden kan betraktas 

 som kollenkympartiets innersta cell-lager. Dess cellers dimen- 

 sioner äro i medeltal 18x9 u, de äro betydligt mera utdragna 

 i radial riktning, än hvad förhållandet var på halfva blad- 

 höjden. Deras ytter- och innerväggar äro temligen tjocka 

 (de förra 5,75 u, de senare 2 fx i tjocklek), sidoväggarne der- 

 emot tunna. Ett dorsiventralt längdsnitt genom holkbladets 

 nedre parti (hg. 9 och 10), taget så stort, att äfven blomfästet 

 till en del ingår i detsamma, visar att B-väfnadens celler så 

 småningom öfvergå från en hufvudsakligen i bladets längd- 

 riktning utsträckt form till en mera rundad sådan; denna 

 senare äter utbytes så småningom mot en cellform, som ut- 

 märkes genom en mycket starkt framträdande sträckning i 

 dorsiventral riktning och en egendomlig spolform. Af dylika 

 celler består blomfästets yttre hälft (fig. 11). C tycks vid 

 gränsen till blomfästet mista sin förra, utmärkande karakter, 

 nämligen kambiumnaturen, och förlora sig uti blomfästets 

 mera likformiga väfnader. D:s celler få en allt större längd- 

 utsträckning, ju längre ned i bladet de äro belägna, och för- 

 lora samtidigt allt mer och mer af sin klorofyllhalt. Kollen- 

 kymet har sin största mäktighet vid holkbladets öfvergång 

 uti blomfästet, sträcker sig ett litet stycke in i detta, men 

 öfvergar liksom D uti mera korta celler med elliptisk om- 

 krets (ellipsens största axel ligger i bladets längdriktning) 

 och temligen fasta väggar. Sådana celler bilda blomfästets 

 inre hälft, så att detta utgöres egentligen af blott 2 slags 

 väfnader (epidermis och kärlsträngar dervid ej inberäknade). 

 Väfnaden, som bildar blomfästets yttre hälft, bibehåller sitt 

 ofvan omtalade utseende ned till gränsen mot korgskaftet; 



