68 ELIASSON, SEKUNDÄRA ANATOMISKA FÖRÄNDRINGAR. 



Sättet för C:s uppträdande är detsamma som å närmast 

 föreg. snitt. Dock äro baststrängarne något minskade till 

 antalet, hvartill kommer, att de hålla sig på ett större af- 

 stånd från bladets kant, än som var fallet å det snitt, hvil- 

 ket var taget genom dettas halfva böjd. C:s största mäktig- 

 het utgör 160 ;u, största antalet af dess cell-lager är 10. Stor- 

 leken hos de element, som sammansätta dessa, är 16 x 9 |U, 

 således något större än i föregående fall. Cellväggens tjock- 

 lek är deremot densamma (neml. 5,7 5 \i som högst). Med af- 

 seende på sitt läge äro baststrängarne ej tryckta så tätt in- 

 till bladets insida, som de voro å dettas halfva höjd. Här- 

 utaf blir ock följden den, att D får en större mäktighet än 

 hvad den egde derstädes och detta såväl i allmänhet som uti 

 sitt mediana parti. I detta senare utgör mäktigheten 120 \i 

 uti 6 cell-lager; innanför en baststräng är den ej mindre än 

 55 fii. Storleken hos dess celler är 20 x 28 fu. Såsom något 

 temligen ovanligt för densamma kan anföras, att dess kloro- 

 fyllhalt här uti denna del af bladet är ganska betydlig. 



D efterföljes närmast inåt af ett obetydligt bastband, som 

 har en radial mäktighet af endast 20 pi i vanligtvis 2 cell- 

 lager. Dettas utsträckning åt sidorna är obetydligare än hos 

 någon af de föregående arterna, i det en på halfva afståndet 

 mellan bladets medianplan och kant belägen punkt ej upp- 

 nås af detsamma. Dess celler äro små (10 x 13 p), dessas 

 väggar jämförelsevis tunna (3 jli) och ej särdeles starkt för- 

 vedade. Utaf förvedningen träffas äfven de E:s celler, som 

 ligga i jämnhöjd med ifrågavarande bastband. För öfrigt 

 visar E intet anmärkningsvärdt. Dess celler ha en storlek 

 af 13 x 13 /i; tjockleken hos dessas väggar är densamma 

 som på 2. 



Med af seende på de olika förhållanden, som bladets sär- 

 skilda väf nåder kunna visa inom dettas olika höjdregioner r 

 märkes, att B:s klorofyllmängd är störst i de öfre regionerna, 

 men aftager i riktning mot bladets bas, i det att dess kloro- 

 fyllhaltiga celler trängas allt mer och mer ut mot väfnadens 

 kant. Samtidigt härmed ökas partiets mäktighet alltjämt, 

 derigenom att dess celler, som i bladets öfre delar voro run- 

 dade eller till och med sträckta i tangential riktning, få denna 

 förändrad till en utprägladt radial. Under samma tid ökas 

 äfven antalet af dess cell-lager, hvilket slutligen blir så stort, 

 att uti bladets fortsättning i blomfästet partiets celler bilda 



