BIHANG TILL K. SY. VET.-AKAD. HANDL. BAND 19. AFD. III. N!0 3. 77 



vedning såsom fallet stundom var å dettas halfva höjd. 

 Längdsnittet visar, att denna upphör ett stycke of van basen. 



C har här en mycket liten betydelse och står tydligen i 

 begrepp att försvinna. Såsom qvarstående rester af densamma 

 har man att anse de små bastknippen, som ha sitt läge i 

 närheten af kärl strängarne och hufvudsakligen äro att finna 

 i bladets mera mediant belägna partier. Ett sådant knippe 

 kan dock ännu ha en mäktighet af 105 fi och bestå af 6 lager 

 af celler. Dessa hafva en medelstorlek af 18 x 16 f.i och väggar 

 med en tjocklek af ungefär 3 \i. 



Till följd af C:s obetydliga utbildning får D en stor ut- 

 sträckning. Den tränger nemligen in mellan bast- och kärl- 

 strängarne och kommer derigenom att på flera ställen gränsa 

 omedelbart till B. Antalet af väfnadens cell-lager är äfven- 

 ledes större än å de öfriga snitten. De belöpa sig ända till 9, 

 hvilka tillsammans ha en mäktighet af 340 fx uti radial rikt- 

 ning. Cellernas storlek är äfven ganska betydlig, nemligen 

 38 x 34 jli i medeltal. Deras klorofyllhalt är obetydlig. 



Kollenkymbandet, som på blomstadiet uppträdde närmast 

 innanför D uti bladets bas, är härstädes förändradt till ett 

 bastband. Detta har en något större mäktighet (65 \x i 5 

 lager) än kollenkymbandet, celler med något större volym 

 (15 x 13 ju) och med ungefär dubbelt så tjocka väggar (7 /.*). 



Hos denna liksom hos de öfriga arterna, der ett subepi- 

 dermalt bastband uppträder på bladets insida, ha cellerna 

 hos insidans epidermis samma utseende och samma beskaffenhet 

 som cellerna i det närgränsande bastbandet. 



Deras storlek är ungefär densamma som å de föregående 

 snitten (16 x 13 ju), men deras väggar visa deremot en stark 

 tillväxt uti tjocklek, i det denna senare uppgår till 7, 7 och 

 5,7 5 <u. 



En öfversigt af bladets byggnad inom ett större antal 

 höjdregioner än de två, som i det föregående blifvit särskildt 

 beskrifna, lemnar följande allmänna resultat. Bladets byggnad 

 uti dess i närheten af spetsen belägna regioner är ganska 

 enformig. Dess hufvudmassa består här af klorofyllparenkym, 

 i det både B och D, mellan hvilka ej någon skarp gräns 

 finnes, emedan C är icke eller högst obetydligt utvecklad, 

 hysa det gröna färgämnet i en ej ringa mängd. Ur det förra 

 partiet börjar klorofyllet dock ganska tidigt under väfnadens 

 lopp mot bladbasen att draga sig tillbaka, hvarvid det är 



