BfflANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANLL. BAND 19. AFD. III. NIO 3. 105 



snittet (dessas antal är 10, som representera lika många och 

 på ungefär lika långt afstånd från hvarandra belägna höjd- 

 regioner) det mediana kärlknippet är rundt om omgifvet af 

 förvedade celler. Från detta till och med 8:de snittet ökas 

 C:s utbredning, så att ifrågavarande parti a det senare snittet 

 utan all jemförelse utgör dettas kraftigaste väfnad och bildar 

 så godt som hela massan af bladet. Men å detta snitt är 

 äfvenledes gränsen satt för dess utbredningsförmåga, i det att 

 D-partiet hädanefter utvidgas betydligt och detta på bekost- 

 nad af C, som af detsamma tränges undan från bladets inre 

 sida. Det 8:de snittet är äfven i ett annat fall märkligt. C 

 har nämligen hittills utgjorts af likformiga celler, men å 

 ifrågavarande snitt visar sig första antydan till en skillnad 

 mellan den mediana och den laterala delen af C-partiet. I 

 den senare uppträda smärre grupper af typiska bastceller, 

 h vilka genom sitt trånga lumen sticka skarpt af mot de mera 

 storlumiga celler, som bilda C-partiets återstående del. Redan 

 på det 9:de snittet ha de ofvannämnda grupperna af bast- 

 celler sammanslutit sig till ett sammanhängande band af 

 den form, som lig. 69 visar. Samtidigt härmed har D utvid- 

 gats så starkt, att det gränsar omedelbart till detta bastband. 

 Men det kollenkymatiska utseendet hos dess celler är här 

 ännu ej utprägladt. Detta är deremot fallet på det 10:de och 

 sista snittet. Här har D nått en så kraftig utveckling, att 

 C blifvit så godt som helt och hållet trängd undan från det 

 mediana kärlknippet. Endast i sin mediana del gränsar 

 C på en mindre sträcka till utsidan af ifrågavarande kärl- 

 knippe. Denna sistnämnda del af partiet består såsom vi förut 

 sett af parenkymceller. Af dylika celler består C äfven uti 

 närheten af bladspetsen, men går man från denna i riktning 

 mot bladets bas, så ökas C-cellernas längd allt mer i för- 

 hållande till deras bredd, så att de till slut få en mycket 

 långsträckt form, som bibehåller sig under största delen af 

 väfnadens lopp, men som mot bladets bas och här temligen 

 hastigt öfvergår till en utprägladt parenkymatisk. 



Snitt r>. Tvärsnitt genom ett yttre holkblads halfva höjd 

 (blomstadiuni). Fig. 71. 



I det föregående är omtaladt, att de yttre holkbladen hos 

 ifrågavarande art i morf ologiskt af seende representera en helt 

 annan typ än de inre holkbladen. På grund härutaf bör 

 man äfven kunna vänta sig en helt olika byggnad hos de 



