110 ELIASSON, SEKUNDÄRA, ANATOMISKA FÖRÄNDRINGAR. 



inre holkbladen. Dessa uppträda i närheten af bastceller, 

 som hafva en likadan form, hvaraf man skulle kunna sluta, 

 att C-partiets förstoring åtminstone delvis beror på, att en 

 del af D-partiets celler antagit bastkarakter (se fig. 70). 



D-partiet är, såsom ofvan blifvit omtaladt, i hög grad 

 reduceradt och har till följd af C-partiets starka utveckling 

 fått ett mycket obetydligt utrymme sig tilldeladt i hvardera 

 bladkanten. Ännu kan det bestå af 6 cell-lager med en 

 sammanlagd mäktighet af 80 u. Genom trycket af det sig ut- 

 vidgande C-partiet ha dess celler i allmänhet blifvit samman- 

 tryckta, så att deras största utsträckning faller i tangential 

 riktning. De ha nemligen en medelstorlek af 13x16 /u. Deras 

 klorofyllhalt är ringa, och äfven härutinnan framträder den 

 obetydliga uppgift, som partiet nu har att fylla. 



Hudväfnadens celler ha på bladets båda sidor såsom ett 

 gemensamt drag en tydlig utsträckning i tangential riktning. 

 Hos A äro deras dimensioner 23 x 32 /u , hos E äro dessa vär- 

 den 15x21 (a. Cellväggarnes tjocklek är hos A densamma 

 som å föregående snitt. Hos E tycks ytterväggen vara något 

 tunnare, i det att dess tjocklek är omkring 3 f.i. 



Såsom för arten karakteristiskt och såsom ett gemensamt 

 drag för dess inre och yttre holkblad kan anses, att celler 

 med förvedade väggar uppträda ovanligt högt inom bladet. 

 Redan på det lista snittet, som är taget på ungefär 1,5 mm. 

 afstånd från det yttre holkbladets spets, påträffas sådana i 

 den del af C-partiet, som närmast omgifver det mediana kärl- 

 knippet. Förvedningen går på de följande snitten utofver ett 

 allt större antal af C:s celler. På det 4:de snittet består hela 

 det som C betecknade partiet af celler med förvedade väggar. 

 Styrkan af förvedningen ökas mot bladbasen, och samtidigt 

 härmed tilltager äfven partiets utbredning, så att på det 8:de 

 snittet har C trängt ut till bladets insida, hvarigenom D nu 

 bildar tvenne helt och hållet skilda partier, ett på hvardera 

 sidan om bladets medianplan. D har relativt taget sin största 

 utbredning i bladets öfversta del, ty här bildar det en i det 

 närmaste sluten ring. Fullkomligt sluten är denna, efter hvad 

 det vill synas, ej, ty redan på det första snittet når C till 

 epidermis på bladets utsida (endast i bladspetsens omedelbara 

 närhet skulle D möjligen kunna uppträda såsom en samman- 

 hängande ring). Från den höjd, hvarifrån det 8:de snittet är 

 taget, och nedåt till minskas D så småningom, under det C 



