120 ELIASSON, SEKUNDÄRA, ANATOMISKA FÖRÄNDRINGAR. 



aspera och P. pauciflora äro försedda med mindre, 1-celliga, 

 bandlika och vridna ullhår. De inre holkbladen hos T. barbata 

 halva å sin utsida hårbildningar af en klubblik form och bil- 

 dade af en enda cellrad. 



Om vi nu vända oss till epidermisväfnaden på bladets in- 

 sida (E), så finna vi, att den i flera afseenden af viker från 

 utsidans. Dess celler äro mindre än dennas och hafva dess- 

 utom i de flesta fall ett mycket olika utseende inom bladets 

 olika regioner, hvilket deremot ej var fallet med Ars celler. 

 A bladets halfva höjd under blomstadiet hafva de det ut- 

 seende, som i allmänhet karakteriserar hudväfnadens celler 

 och som företrädesvis ligger uti väggarnes likformiga förtjock- 

 ning och den öfvervägande mäktigheten hos ytterväggen i 

 förhållande till inner- och sidoväggarne. Deras lumen är å 

 ifrågavarande bladhöjd i det närmaste rundadt, men på grund 

 af ytterväggens tjocklek har cellen i vanliga fall sin största 

 genomskärning i raclial riktning. Endast hos C. Dioscoridis, 

 T. hirta och H. cretica ligger cellernas största genomskärning 

 uti tangential riktning. 



Efter blomningen bibehålla insidans epidermisceller å 

 halfva bladhöjden det utseende, som de hade under blom stadiet, 

 i allmänhet oförändradt. Men i några fall förändras deras form i 

 en viss grad. Detta sker derigenom, att cellens lumen vid 

 fruktmognaden blir starkt sträckt uti tangential riktning. 

 Detta förekommer hos C. foetida och aspera, T. hirta och H. 

 cretica, af h vilka arter en del redan under blomstadiet hafva 

 en dylik cellform, men som då ej på långt när framträder så 

 starkt utpräglad. I bladets nedre del är det endast hos T. 

 hirta och T. barbata (såväl inre som yttre holkblad), som E 

 under hela sin utsträckning består af celler, hvilka på tvärsnitt 

 visa sig som typiska epidermisceller. Orsaken till detta för- 

 hållande ligger utan allt tvifvel deruti, att hos dessa arter 

 uppträder ej något kollenkymband i epidermisväfnadens ome- 

 delbara närhet. Detta är deremot fallet hos de öfriga arterna. 

 Och här hos dem finner man, att E:s celler antaga samma 

 utseende som den närliggande kollenkymväfnadens och detta 

 åtminstone så långt som den senare når. 



Hos de arter, som hafva ett subepidermalt kollenkymband, 

 hafva ock Ers celler en annan form uti bladets basdel än å 

 dettas halfva höjd. Olikheten framträder uti den fullt ut- 

 prägladt radiala sträckning, som de antaga i dettas nedre 



