BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HÄNDL. BAND 10. AFD. III. NIO 3. 121 



regioner. Med allra största styrka uppträder denna hos P. 

 pauciflora. 



Förändringarne, som cellerna hos insidans epidermis un- 

 dergå efter blomningen, visa sig företrädesvis i det afseende, 

 att de antaga karakteren af bastceller, men framställningen 

 af dessa hör till de förändringar, som inträda uti holkbladens 

 fasthetsförhållanden. A ett dorsiventralt längdsnitt hafva E:s 

 celler hos alla arterna utom hos P. pauciflora, der deras längd 

 är temligen obetydlig, en stark sträckning uti bladets längd- 

 riktning. Särdeles stark är denna, såsom ytsnitt visa, uti 

 bladets nedre del, der E:s celler hafva en skarpt utprägladt 

 prosenkymatisk form (se fig. 14). Mindre stark är denna högre 

 upp i bladet, der väfnadens celler få en mindre längd och 

 mindre snedt stälda tvärväggar. Detta framgår genom att 

 jemföra fig. 13 med fig. 14. En del af cellerna uti insidans 

 epidermis ha en helt annan form än det stora flertalet af 

 väfnadens celler. A ena sidan är deras längd mycket mindre 

 än de öfriga epidermiseellernas, å andra sidan äro de ut- 

 bugtade till en trikomlik bildning. Deras basdel ligger ej i 

 nivå med de andra epidermiseellernas utan skjuter ett stycke 

 in uti den väfnad (D), som ligger närmast intill insidans 

 epidermis. Starkast framträder detta förhållande hos C. foe- 

 tida och C. pulchra, mindre hos C. alpina och C. rubra. Utaf 

 de af mig undersökta arterna är det endast dessa fyra, som 

 ha att uppvisa dylika epidermisceller å bladets insida. Med 

 afseende på sättet för deras fördelning märkes, att de upp- 

 träda uti största delen af bladet, men i dettas nedre del, der 

 insidans epidermisceller äro af en långsträckt, prosenkymatisk 

 form och sakna klyföppningar, påträffas ej dylika bildningar. 

 Dessa trikomlika epidermisceller äro mycket tidigt försedda 

 med förvedade väggar. På blomstadiet är det i de flesta fall 

 endast deras och kärlens väggar, som innehålla vedsubstans. 

 De ofvannämda fyra arterna öka således antalet af dem, som 

 utmärkas genom förekomsten af lignifierade membraner uti 

 hudväfnadens celler. Lemaire (23) har förut påvisat samma 

 förhållande hos en del ormbunkar och gymnospermer. 



Någon delaktighet uti åstadkommandet af holkbladets 

 tillväxt i tjocklek kan man knappt säga, att E:s celler hafva, 

 ty den tillväxt, som de själfva visa efter blomningen, är så 

 obetydlig, att man ej kan tillmäta den någon betydelse för 

 holkbladets i sin helhet. 



