122 ELIASS0N, SEKUNDÄRA, ANATOMISKA FÖRÄNDRINGAR. 



Såväl in- som utsidans epidermis är genomdragen al 

 klyföppningar. I detta afseende öfverensstämma holkbladen 

 med foderbladen. Ty hos de senare äro klyföppningarne, så- 

 som Korella (21 p. 41) visat, i de flesta fall fördelade på bla- 

 dets båda sidor. Med afseende på deras antal förefinnes ingen 

 märkbar skillnad mellan holkbladets ut- och insida, med undan- 

 tag deraf, att de helt och hållet saknas i den sistnämdas nedre 

 del. Afven härutinnan finnes en likhet mellan Cichoriaceernas 

 holkblad och foderbladen i allmänhet. Ty Korella (21 p. 50) 

 har med afseende på foderbladen kommit till det resultat, 

 att de i allmänhet sakna klyföppningar uti sin nedre del. 

 Orsaken härtill anser han ligga uti den dåliga belysning, 

 för hvilken ifrågavarande del af bladet är utsatt. Samma 

 orsak torde äfven ligga till grund för klyföppningars från- 

 varo uti holkbladens motsvarande parti, ty detta omfattar, 

 mer eller mindre innerligt, de yttersta blommornas frukt- 

 ämnen. Att Cichoriaceernas holk blad uti vissa afseenden 

 likna foderblad i allmänhet, är ej så särdeles märkvärdigt, 

 ty i biologiskt afseende spela Compositeernas holkblad alldeles 

 samma roll som foderbladen hos det stora flertalet växter. 



Efter att i det föregående hafva betraktat de olika sätt, 

 hvarpä holkbladets hudväfnader förhålla sig hos olika arter 

 under olika utvecklingsstadier och i olika höjdregioner, skola 

 vi i det följande förfara på samma sätt med de väfnader, 

 som bilda holkbladens hufvudmassa. Början göra vi med 

 den väfnad, som uppträder närmast innanför utsidans epi- 

 dermis och som bildar det parti af bladet, som vi förut 

 benämt B. Detta består i allmänhet af polygonala eller mer 

 eller mindre rundade celler, som sluta intill hvarandra utan 

 mellanrum. I allmänhet hafva de å tvärsnitt sin största axel 

 liggande i tangential riktning, men hos en del arter kommer 

 denna att ligga i en mot den förra vinkelrät riktning. I 

 detta senare fall blir på samma gång cellernas utsträckning 

 i radial riktning vanligtvis mycket starkt utpräglad. Så är 

 händelsen hos C. foetida och C. aspera i all synnerhet. Hos 

 den förra visa B-partiets celler samma egendomliga förhållande 

 som A-partiets. Under fruktstadiet har den runda eller till 

 och med elliptiska form (ellipsens största axel ligger i tangen- 

 tial riktning), som utmärkte B-partiets celler vid blomningen, 

 öfvergått till en rektangulär (rektangelns längre sida ligger 

 i ett dorsiventralt plan, se fig. 34). Hos C. aspera hafva B:s 



