130 ELIASSON, SEKUNDÄRA, ANATOMISKA FÖRÄNDRINGAR. 



en förökning af partiets cell-lager egt rum. Hos en del arter 

 ser det ut, som om en delning af C-partiets celler försiggått 

 å såväl bladets halfva höjd som uti dess bas. Detta är fallet 

 hos C. alpina. Hos C. foetida, C. Dioscoridis och T. bar- 

 bata (yttre holkblad) tycks delningen ha egt rum blott i de 

 nedre regionerna af bladet. En delning uti dettas öfre delar 

 synes vara utmärkande för de inre holkbladen hos T. barbata 

 och C. aspera. Delning af partiets celler har med all sanno- 

 likhet ej egt rum hos C. rubra, T. hirta och H. cretica. De 

 båda faktorer, som således hos de flesta arterna på en gång 

 samverka vid framkallandet af C-partiets större mäktighet 

 vid fruktmognaden, äro således celldelning och cellförstoring. 



Med afseende på C-partiets plats uti bladet förefinnes 

 någon olikhet hos olika arter. T. barbata skiljer sig från alla 

 de öfriga arterna derigenom, att C-partiet hos dess holkblad 

 går ut till epidermisväfnaden. Hos de återstående arterna 

 kommer det ingenstädes i beröring med denna, utan är å ut- 

 sidan begränsadt af bladets B-parti, å insidan af dettas D- 

 parti. Hos C. alpina har det sin plats ungefär midt emellan 

 bladets in- och utsida. Så är äfven fallet hos H. cretica. 

 Hos C. pulchra är det något, fastän obetydligt, närmadt mot 

 bladets insida. Mycket nära denna ligger det under frukt- 

 stadiet hos C. foetida och C. aspera. Ej långt från bladets ut- 

 sida är dess plats hos C. rubra och C. Dioscoridis, dock endast 

 i dettas basala del. 



Hvad nu D beträffar, så består det på tvärsnitt af run- 

 dade eller något tangentialt sträckta celler. På längdsnittet 

 ha dessa sin största utsträckning uti bladets längdriktning, 

 h varvid förhållandet är sådant, att deras längd är större uti 

 dettas nedre del än i dess öfre regioner. Hos T. barbata visa 

 D-partiets celler uti de inre holkbladens nedre del det egen- 

 domliga förhållandet, att deras längsväggar äro insnörda å 

 flera ställen, hvarjemte de härstädes hafva en starkt lång- 

 sträckt form. 



Det parti af bladet, som fått benämningen D, utgör 

 dettas speciella assimilationsväfnad. Dess celler ha således 

 klorofyll till innehåll. Mängden af detta är dock ej densamma 

 uti bladets hela längd. Uti dettas öfre partier är det särde- 

 les rikligt, men i bladets nedre del är det vanligtvis förhållan- 

 det, att D-partiets celler så godt som sakna klorofyll. Att 

 samma förhållande var rådande hos epidermiscellerna å bladets 



