BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 19. AFD. III. N:0 3. 131 



utsida har förut påpekats. Och dervid framhölls äfven, att 

 den verkande orsaken till att ifrågavarande partis celler uti 

 bladets nedre del voro försedda med en mindre klorofyllhalt 

 än uti dettas öfre regioner, låg deruti, att de yttre holkbla- 

 den täckte de inres basdel. Att detta kan ha samma inver- 

 kan på klorofyllmängden uti D-partiets celler, ligger mycket 

 nära till hands att antaga. Älven den större mäktigheten 

 hos bladets basdel bidrager nog i sin mån till den obetydliga 

 klorofyllhalten i D-partiets nedre del, ty ljuset har der för 

 att nå de klorofyllhaltiga cellerna en vida mäktigare väfnads- 

 massa att genomtränga än uti bladets öfre regioner. Och den 

 ljusmängd, som från insidan skulle kunna tränga in till D- 

 partiet är nog mycket minimal, emedan denna (insidan) under 

 blomstadiet skyles af blommorna, under fruktstadiet af frukten. 

 Och på grund härutaf kan man med temlig visshet påstå, att 

 ljusets tillträde till D-partiets klorofyllhaltiga celler hufvud- 

 sakligen och kanske uteslutande åstadkommes derigenom, att 

 det tränger igenom de delar af bladet, som ligga utanför dettas 

 D-parti. Till detta resultat skulle man mycket väl kunna 

 komma på gissningarnas väg. Men Daniel har bekräftat det 

 genom experiment och förmedelst dem funnit, att äfven det 

 bastband. som uti fruktstadiet uppträder i de flesta arternas 

 holkblad, är genomskinligt (10 p. 95). Hos några arter har 

 D-partiet uti sin nedre del understundom en rätt betydlig 

 klorofyllhalt. Men detta förekommer just hos sådana arter, 

 hvars yttre holkblad äro små och föga talrika, så att blott 

 en del af de inre holkbladen döljas af dem. Hos T. hirta är 

 förhållandet likadant, men hos denna art tillkommer den om- 

 ständigheten, att mäktigheten af de inre holkbladens basdel 

 ej är särdeles betydlig, så att ljuset här ej har någon längre 

 väg att tillryggalägga för att komma in till D-partiets celler. 

 I basdelen af holkbladen hos C. alpina visar klorofyllparenky- 

 met benägenhet att breda ut sig mot bladets utsida; i 

 kanten af bladet, der intet bastband står i vägen, når det 

 äfven mycket nära till utsidans epidermis. Och hos en del 

 andra arter ha vi sett, att en större eller mindre del af B- 

 partiets celler äfven är försedt med klorofyll. Detta för- 

 hallande påminner i någon mån om den omkastning (»ren- 

 versement*) af klorofyllparenkymets plats uti en del Composi- 

 teers holkblad, som Daniel omtalar. En mera utförlig skildring 

 af ett dylikt förhållande har han lemnat för Carduus nutans 



