BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 19. AFD. III. N:0 3. 133 



Liksom hos bladets öfriga väf nåder är äfven D:s tillta- 

 gande uti mäktighet proportionsvis starkare å bladets halfva 

 höjd än uti dess basdel. Hos C. alpina visar sig förhållandet 

 starkast, nemligen som 2,2 : 1, i . Hos flertalet af de öfriga 

 arterna är förhållandet mellan partiets tillväxt å holkbladets 

 midtelhöjd och i dess bas ej så stort. Hos C. rubra är D-partiets 

 tillväxt uti mäktighet mindre å det förra än på det senare 

 stället. På samma sätt förhöll sig dess C-parti. 



Om man jemför olikheterna uti D-partiets mäktighet å 

 en och samma höjd af bladet under dess båda utvecklings- 

 stadier, så finner man, att i de flesta fall D:s styrka ej ökats 

 i någon mera betydlig grad efter blomningen. Hos C. pul- 

 chra är ökningen jemförelsevis störst. A bladets midtelhöjd 

 är förhållandet mellan partiets mäktighet vid blomningen och 

 fruktmognaden som 1:2,9, för basdelen är det l:2,i. För 

 C. alpina är det å halfva bladhöjden likaledes temligen stort 

 eller som 1:2, i bladets basdel deremot ringa (som 1:1,1). 

 T. hirta öfverensstämmer härutinnan med föregående art. I 

 de flesta fall är proportionen mellan D-partiets mäktighet 

 under blom- och fruktstadium som 1 : 1,3. I basdelen af de 

 inre holkbladen hos C. foetida samt i samma del af de yttre 

 holkbladen hos T. barbata har D:s mäktighet minskats sedan 

 blomningen. Orsaken ligger utan allt tvifvel i den samman- 

 tryckande verkan, som bladets öfriga väfnader utöfvat på 

 dess D-parti. Hos den förstnämda arten är det hufvudsak- 

 ligen B-partiet, som genom sin kraftiga tillväxt uti tjocklek, 

 utöfvat ofvannämda \ 7 erkan; hos T. barbata är det deremot 

 bladets C-parti, som åstadkommit samma resultat som B-par- 

 tiet hos C. foetida. A bladets halfva höjd är det endast hos 

 T. barbata, som en minskning inträd t uti D -partiets mäktig- 

 het, men detta har här egt rum hos såväl de inre som de 

 yttre holkbladen. Hos de senare har denna dock ej gått 

 så långt som i bladets bas. Orsaken ligger här som der hos 

 C, som genom sin starka utveckling utöfvat en hoptryckande 

 verkan på D. 



Utaf de båda faktorer, celldelning och cellförstoring, som 

 åstadkomma en väfnads tillväxt uti tjocklek, är det med stör- 

 sta sannolikhet blott den senare, som framkallat den större 

 volym, som D-partiet har på fruktstadiet. Ty i allmänhet 

 taget visar sig volymen hos partiets celler större vid frukt- 

 mognaden än under blomningen. Vanligen är denna ökning 



