BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 19. AFD. III. NIO 3. 137 



som bestå af ett fåtal (1 — 3 ungefär) spiralkärl och några 

 celler af det slag, som Nägeli benämt kambiform. Mera 

 starkt utvecklade äro de kärlsträngar, som ligga innanför det 

 ofvannämnda kambium- och bastbandet och som, om bladet vore 

 plant, skulle ligga i jemnhöjd med det mediana kärlknippet. 



Det ändamålsenliga uti denna kärlknippenas fördelning i 

 mer än en rad ligger utan tvifvel deruti, att vattentillförseln 

 till holkbladets olika delar blir mera jemn på grund af den 

 rikliga kärlsträngsförgreningen. Genom kambiumbandets upp- 

 trädande delas holkbladet uti tvenne partier, som mer eller 

 mindre fullständigt afstängas från h varan dra. Ännu starkare 

 blir afspärrningen dem emellan, då kambiumbandet öfvergått 

 till bast. Om således inga kärlsträngar uppträdde utanför 

 detta, så skulle hela den del af bladet, som ligger utanför det 

 ifrågavarande bandet, vara i det närmaste afstängd från all 

 förbindelse med bladets inre del, som egentligen hyser dettas 

 kärlsträngssystem. 



Kärlknippenas byggnad är mycket enkel. Deras phloém- 

 del utgöres af långsträckta och med mer eller mindre snedt 

 stälda tvärväggar försedda celler. Dessa äro af tvenne, något 

 olika slag. De, som bilda phloémdelens yttre parti, hafva 

 nemligen betydligt större lumina än de phloemelement, som 

 uppträda på gränsen mot kärlknippets xylemdel. Ett dylikt 

 förhållande har Akeschoug (2 p. 226) funnit hos fleråriga ört- 

 blad. Han säger nemligen, att kärlsträngarnes vekbast hos 

 dem utgöres af tvenne olika lager, ett mera storcelligt och 

 ett, som består af mindre celler. Vidare omnämner han, att 

 det storcelliga vekbastet (från mekanisk synpunkt betraktadt) 

 visar sig något olika hos olika arter, i det att dess element 

 äro dels tunnväggiga, dels kollenkymatiskt förtjockade, dels 

 slutligen äfven kunna uppträda med förvedade väggar. Så 

 är äfven fallet hos Cichoriaceernas holkblad. Men hos dem är 

 den olika väggförtjockningen hos det storcelliga vekbastets 

 element endast ett uttryck för de olika utvecklingsphaser, som 

 de ha att genomlöpa. Och vi skola sedermera, då förän- 

 dringarne uti holkbladens fasthetsförhållanden komma att be- 

 handlas, finna, att samma parti, som under blomstadiet upp- 

 träder som storcelligt vekbast, vid fruktmognaden är utbil- 

 dadt till typiskt hårdbast. 



Silrör har jag ej lyckats påträffa. Derined vare dock ej 

 sagdt, att sådana skola fattas. Men deras utseende är troligen 



