BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 19. AFD. III. N:0 3. 147 



nare skulle vara längre komna i utveckling än de celler, som 

 bilda partiets yttre lager. Samma förhållande, att partiets 

 inre cell-lager äro mera utvecklade än de yttre, möter oss 

 älven under fruktstadiet. Ty under detta är bastkarakteren 

 starkast utpräglad kos de celler, som äro belägna intill in- 

 sidans epiclermis, och framträder hos dem med allt mindre 

 styrka, ju mer de äro aflägsnade från denna. Kollenkymet i 

 Cichoriaceernas holkblad utgör på grund af de förändringar, 

 det genomgår, en väfnad af det slag, som Haberlandt be- 

 nämner »provisoriskt kollenkym» och som af Muller (25 p. 163) 

 kallas »protosklerenkym». 



Det återstår nu att tillse, i hvad mån kärlsträngsväfna- 

 den i bladet kan bidraga till att framkalla en ökad fasthet 

 hos detsamma. Härvidlag fäster jag mig endast vid den me- 

 diana kärlsträngen, hvilken är den enda, som är af någon 

 betydenhet. Under blomstadiet är det utaf dess element 

 endast kärlen, som uppträda med förvedade väggar, och detta 

 äfven i bladets öfre delar. (Och hos det stora flertalet af de 

 undersökta arterna är det endast i kärlväggarna, som ved- 

 substans förefinnes vid blomningen, hvilket står i fullständig 

 öfverensstämmelse med det resultat, hvartill Niggl 1 kommit, 

 att trakeer (och trakeider) äro de väfnadselement, hvars väg- 

 gar förvedas tidigast). Det är förut omtaladt, att kärlknip- 

 pets pkloémdel under blomstadiet utgöres af tvenne slags väf- 

 nader, af h vilka den, som ligger ytterst, består af celler med 

 större lumina än den, som bildar phloémets inre och intill 

 xylemets utsida belägna del. Den yttre, mera storcelliga 

 phloémdelen, som otvifvelaktigt motsvarar det storcelliga vek- 

 bast, som Areschoug (2 p. 226) framhåller såsom utmärkande 

 för kärlsträngarne hos fleråriga örtblad, har dels ett kambium- 

 artadt utseende, dels äro väggarne hos dess celler något olik- 

 formigt förtjockade, så att dess utseende blir mera kollen- 

 kymatiskt. Afven innanför kärlsträngens kärlregion uppträder 

 ett dylikt phloémparti, men här är det alltid af en mindre 

 mäktighet och består af mera tunnväggiga celler än på strän- 

 gens utsida. Starkaste utvecklingen når detta storcelliga 

 phloémparti hos de arter, hvilkas holkblad under fruktstadiet 

 i endast obetydlig grad äro försedda med rent mekaniska 

 väfnader, till hvilka i första rummet bastet hör. Sådant upp- 



1 Max Niggl. L>as Indol ein Reagens auf verholzte Membranen. Flora 

 1881, p. 558. 



