150 ELIASSON, SEKUNDÄRA, ANATOMISKA FÖRÄNDRINGAR. 



så skulle de unga fruktämnena, särskildt de, som äro belägna 

 i korgens periferi, vara utan allt skydd mot h varjehanda 

 ogynnsamma inflytanden, isynnerhet som kronan, h vilken utgör 

 hyllets hufvudsakliga del, utgår från fruktämnets spets och 

 dessutom efter blomningens slut snart torkar in och kastas 

 af. För att nu åt fruktämnena, som genom befruktningen 

 fått impuls till vidare utveckling, bereda nödigt skydd under 

 den tid, hvarunder denna försiggår, företaga holkbladen en 

 del rörelser, som kunna hänföras till det slag af dylika som 

 Hansgirg (16) benämt karpotropiska nutationskrökningar. 

 De resa sig uppåt, föras inåt och lägga sig tätt intill h var- 

 andra med sina kanter, så att det bildas en djup skål, i livars 

 botten de unga frukterna äro väl förvarade. Den mekanism, 

 som verkställer dessa holkbladens rörelser, är sannolikt att 

 söka hos blomfästet. Till förmån för ett dylikt antagande 

 talar dettas byggnad, som under blomningsperioden är den- 

 samma hos alla arterna. Och rörelserna, som deras holkblad 

 utföra, gå äfvenledes i samma riktning hos dem alla. Om nu 

 blomfästets yttre hälft växer starkare i höjden — att en till- 

 växt uti denna riktning i många fåll eger rum, framgår helt 

 tydligt af den omständigheten, att fästet hos en del arter 

 eger en olika höjd vid tiden för blomningen och straxt före 

 den, då fröspridningen skall ega rum — än livad dess inre 

 hälft gör, så blir följden häraf gifvetvis den, att holkbladen, 

 som utgå från fästets kant, föras inåt i riktning mot korgens 

 centrum. Att tillväxten i fästets yttre och inre hälft bör 

 gå i olika riktningar, framgår af den olika sträckningen hos 

 de celler, som bilda dess båda hälfter. Ty i den väfnad, som 

 utgör fästets yttre hälft (epidermis oberäknad) ha cellerna 

 sin största utsträckning i radial riktning och detta på såväl 

 tvär- som längdsnitt. I fästets inre hälft äro cellerna å tvär- 

 snittet mest utdragna i tangential riktning, a längdsnittet ha 

 de sin starkaste utsträckning i organets höjdriktning. Om 

 således delningar ega rum, hvilket på grund af den tunn- 

 väggiga beskaffenheten af cellerna, som bilda fästets väfnader, 

 ingalunda är otroligt, så skulle de nyblifna väggarne skjutas 

 in i olika riktningar inom dess båda hälfter. 



Det finnes en annan omständighet, som nog ej är utan 

 all betydelse för åstadkommandet af den inåtgående rörelse, 

 som holkbladen utföra efter blomningens slut. Det har flera 

 gånger förut omtalats, att blomfästets inre del på gränsen 



