BIHANG TILL K. SY. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 19. AFD. III. NIO 3. 151 



mot korgskaftet består af en mycket lakunös väfnad. Den 

 laknnösa beskaffenheten hos denna framträder under normala 

 förhållanden ej så starkt. Men gör man ett snitt (bäst är 

 ett längdsnitt) genom blomfästets nedre del och lägger detta 

 i vatten, 1 så finner man, att det ofvannämda partiet eger 

 förmågan att kraftigt utvidga sig, då ingenting står hindrande 

 i vägen härför. Utvidgningen försiggår på det sättet, att 

 mellan partiets celler uppstå större och mindre lakuner, af 

 h vilka de största uppnå en ansenlig storlek, som är flera 

 gånger större än cellernas egen (se fig. 52, som framställer 

 en del af ofvannämnda parti efter försiggången utvidgning). 

 Xär nu efter blomningens slut de unga frukterna komma att 

 verka såsom ett kraftigt attraktionscentrum för ledningen af 

 vatten och andra ämnen, så kommer ock väfnaden, som bildar 

 ifrågavarande parti, uti en starkt positiv spänning och ut- 

 öfvar ett ej obetydligt tryck på närliggande väfnader. Detta 

 verkar kraftigast i den riktning, der minsta motståndet möter. 

 Och detta är utan allt tvifvel uppåt, nedåt till möter korg- 

 skaftet, som är rikt försedt med mekaniska väfnader (under 

 blomstadiet hufvudsakligen kollenkym) och sålunda bildar ett 

 kraftigt stöd för väfnaden ifråga. Dennas spänning verkar 

 således starkast i riktning uppåt mot blomfästets öfre och 

 holkbladets nedre del. Dessa bilda tillsammans en båge med 

 utåtvänd konvexitet. Trycket verkar i samma riktning, som 

 bagens nedre utåtböjda del intager, dennas öfre jemte holk- 

 bladets öfre, vertikala del komma då att föras inåt. 



Sedan holkbladen utfört de rörelser, hvarigenom de samman- 

 sluta sig till en skållik bildning, afstannar icke deras utveck- 

 ling, utan denna fortsattes vidare. Och det egentliga ända- 

 målet med denna är att öka deras fasthet, ty den går hufvud- 

 sakligen ut på att utbilda rent mekaniska väfnader. Förut 

 ha vi sett, att holkbladen tilltaga i volym efter blomningen. 

 Afven detta bidrager i sin mån till att de vid fruktmognaden 

 äro af en större fasthet än vid blomningstiden. 2 



1 Det är att märka, att snittet är gjordt på spritlagdt material, hvilket 

 naturligtvis innehåller en betydligt mindre vattenhalt än lefvande, så att då 

 vatten tillsättes till detsamma, det kommer under förhållanden, som mera 

 närma sig de i naturen rådande. 



2 Deraf att ett organ ökas i volym, följer naturligtvis ej med nödvändig- 

 het, att dess fasthet undergår en stegring; men af tvenne organ, som äro 

 uppbygda af samma material, eger dock det, som har en större volym, en 

 större fasthet än det, som består af en mindre massa. 



