152 ELIASSON, SEKUNDÄRA, ANATOMISKA FÖRÄNDRINGAR. 



Den omständigheten, att det just är förändringarne i 

 holkbladens fasthetsförhållanden, som äro de mest framträ- 

 dande, måste ådraga sig vår särskilda uppmärksamhet. Under 

 blomningstiden hade holkbladen till uppgift att skydda och 

 stödja blommorna. För att hålla dem i den mer eller mindre 

 vertikala ställning, som de måste intaga för fyllandet af 

 denna uppgift, är i de flesta fall kollenkymbandet tillräckligt, 

 hvartill kommer den del, som hudväfnaden och turgorkraften 

 kunna taga i framkallandet af samma verkan. Det tryck, 

 som blommassan utöfvar på holkbladen, är temligen obetydligt 

 i jemförelse med det, hvarför de blifva utsatta, sedan frukter- 

 nas utveckling påbörjats. Ty blomkorgens bredd i sin nedre 

 del är ju vid fruktmognaden större än vid blomningen. Den 

 ökade bredden hos korgen framkommer derigenom, att frukterna 

 för sin del fordra större utrymme än hvad fruktämnena gjorde 

 under blomningen. Härmed vare dock ej sagdt, att trycket 

 på holkbladen ökas i samma mån som fruktmassan tilltager 

 i volym, ty under samma tid ökas äfven blomfästets bredd 

 mer eller mindre, men i alla händelser är nog den kraft h var- 

 med fruktmassan trycker på holkbladen, som omgifva den- 

 samma, ganska betydlig. Detta förklarar, hvarför hos dem me- 

 kaniska väf nåder utbildas så rikligt efter blomningen. Och att 

 dessa mekaniska väfnader äro kraftigast utbildade i bladets 

 nedre del (denna är ju vanligen försedd med tvenne bastband, 

 ett inre och ett yttre), förefaller ju temligen naturligt, då 

 man betänker, att den är den del af bladet, som tages mest 

 i anspråk mot böjning, emedan den dels har att uppbära 

 största delen af bladets egen massa, dels har att uthärda ett 

 större sidotryck än de öfre delarne, ty den nedre, fröbärande 

 delen af frukten tilltager starkare i volym än den öfre, som 

 utgöres antingen af blott en fröfjunstofs eller af en sådan i 

 förening med ett s. k. spröt. Det inre bastbandet har dock 

 troligen äfven en mera lokal uppgift, den nemligen att skydda 

 de innanför detsamma belägna väfnaderna mot en allt för 

 stark sammantryckning. Ty holkbladets nedre del är tryckt 

 tätt intill de yttersta frukterna. Detta framträder med stör- 

 sta tydlighet hos Barkhausia-gruppens arter. Hos dem äro 

 de yttre frukterna i korgen af en helt annan form än de öf- 

 riga, sakna fröfjun och ligga fast inkilade i den ränna, som 

 bildas af holkbladens insida. 



