De Skandinaviska Löfmossornas kalendarium. 9 



grenar, såsom hos de pleurokarpiska mossorna, utan på äfven vege- 

 tativa blad, bärande, korta grenar. Dessa mossor äro sålunda äfven 

 biaxila. En väsendtlig skiljaktighet visa dock dessa skenbara 

 blomgrenar hos de kladokarpiska mossorna från verkliga blom- 

 grenar äfven deruti, att de, utom hos Cinclidotus, hafva en tyd- 

 ligt utvecklad vaginula, hvilken saknas hos alla pleurokarpiska 

 mossor. Rena kladokarpiska löfmossor äro endast Mielichhofferia 

 och Anoectangium inom vår Skandinaviska flora, och är blom- 

 mornas läge hos dem alltid sidostående, likasom hos de pleuro- 

 karpiska mossorna. Octodiceras och några Fissidens-arter blifva 

 äfven kladokarpiska, de första blommorna anläggas dock, så- 

 som det synes af planscher i Bryol. Europ. öfver Octodiceras och 

 Fissidens taxifolins, fullkomligt lika som hos de akrokarpiska 

 mossorna. Cinclidotus vacklar allt efter sin växtlokal mellan den 

 akro- och pleurokarpa typen. De mera rikligt förgrenade Racomi- 

 tria och Archidium visa sig äfven ofta kladokarpa. Hos de of- 

 vannämnda kladokarpa mossorna äro årsblommorna ej att söka 

 på de obegränsadt fortväxande hufvudaxlarne, utan äro de sido- 

 stående terminala på biaxlar vanligen utefter stjelkens yngre delar. 

 Ett serskildt omnämnande torde här i sammanhang med 

 frågan om årsblommornas läge de nanandriska mossorna förtjena. 

 Hos några mossor t. ex. Hypnum pratense, callichroum och ha- 

 mulosum ] ) m. fl. pleurokarpiska, samt bland de akrokarpiska hos 

 några af de större Dicrana, t. ex. D. robustum, och hos Leuco- 

 bryum förefinnas dvärghanplantor (nanandres), hvilka till sin stor- 

 lek äro ytterst reducerade, så att de knappt utgöra annat än 

 rotslående blommor, som uppträda såsom egna individer. Endast 

 dvärghanplantor finnas hos somliga arter, t. ex. hos Dicrana 

 robustum och undulatum; hos andra arter hafva äfven normala, 

 med honplantorna lika utvecklade hanplantor blifvit funna jem- 

 sides med dvärghannarne, t. ex. hos Dicrana fuscesceus och 



1 ) Hypnum harnulosuni angifves allmänt vara monoik. Förf. har dock 

 aldrig på de talrika ex., han undersökt, lyckats finna annat än honblom- 

 mor. Likaså hafva Molendo och Juratzka aldrig funnit han- och hon- 

 blommor på samma individ af denna art. Jfr Molendo: »Moos Studien ans 

 den Algäuer Alpen». (Augsburg 1865). Arten måste derför vara dioik. 

 Om någon banblomma blifvit funnen på ett honindivjd, så var detta tro- 

 ligen en dvärgbanplanta. Bcskrifningen i Bryol. Eur. bestyrker äfven den- 

 na förmodan, emedan antheridierna framställas såsom ovanligt små och 

 parafyser i hanblomman saknas; b vilket väl öfverensstämmer med förhål 

 landena hos dvärghanplantornas blommor. 



