27 



riktigt angifvit dess funktion, då han anser denna vara vattenledning. 

 De sträckta och innehållsförande cellerna i parenkymmanteln visa 

 sig genom sin form och sitt innehåll ha till funktion att leda näring, 

 särskildt ägghvitehaltig sådan. 



Tille man alltså i den omständigheten, att i sporogonfoten i 

 allmänhet en vattenledande centralsträng är omgifven af en ägg- 

 hviteledande cellmantel se ett slags likhet med en kärlsträng, och 

 vill man ytterligare gifva uttryck häråt genom benämningar, så 

 kunde man i likhet med hvad Yaizey gör ifråga om setan hos 

 Polytrichum och Catharinea, tala om ett leptoxylem och ett lepto- 

 phloem. Ti tro dock icke, att dessa benämningar äro särskildt behöfliga. 



I setan uppdelas parenkymmanteln därigenom, att dess yttre 

 cellskikt visa sig mindre sträckta och innehålla mindre plasmatiska 

 ämnen. Yaizey skiljer därför hos de af honom undersökta, nyss 

 nämnda formerna, mellan bark och leptophloem. 



En differentiation af egendomligt slag inom parenkymmanteln 

 hafva vi funnit hos Hypnum, Brachythecium, och andra närstående 

 former. Den egentliga centralsträngen synes hos dessa vara allt för 

 obetydligt utvecklad för att vattenledningen skall kunna utföras 

 ensamt genom den. Två till tre inre cellskikt af parenkymmanteln 

 närmast centralsträngen hafva nu utbildats på egendomligt sätt. 

 Cellerna i dessa äro nämligen mera sträckta, begränsade genom 

 sneda väggar på längdsnittet och sakna innehåll. Vi anse dessa celler 

 vara utbildade som understödjande centralsträngen vid vattenledningen. 



Centralsträngen kan i vissa fall saknas i foten liksom i setan. Detta 

 är dock egentligen blott hos sådana former, som ha en mycket kort seta. 



Sekundära förändringar visa sig i foten liksom i gamofyten. 

 Cellväggarne förtjockas då och antaga en rödbrun färg. Om ock 

 icke med säkerhet denna förändring beror på afsättning af korkämne, 

 försiggår i hvarje fall afsättning af ett ämne med liknande egen- 

 skaper med korkens. Den angifna förändringen uppträder i paren- 

 kymmanteln, antingen först i dess centralsträngen omgifvande delar, 

 som hos Funaria, Philonotis och Aulacomnium, eller i dess yttre 

 delar, som hos Ceratodon och Hypnumarter, eller på en gång i hela 

 parenkymmanteln, så att haustoriecellerna blifva afskilda, så hos 

 Bryum. Genom dessa förändringar och genom motsvarande för- 

 ändringar hos gamofyten inskränkes till en början förbindelsen med 

 denna till upptagande af vatten, och slutligen upphör den alldeles 

 vid den tid, då sporerna mogna. 



