^8 



Speciel beskrifning af former, visande olika typer för 



uppkomsten af vaginulan och mössan, samt för 



sporofytens förbindelse till gamofyten. 



Typ. I. 



Epigonet uppkommer genom tillväxt af arkegonets bukdel från 

 ett ringformadt meristem på dess midt. Epigonet brister på midten 

 och dess nedre del ger upphof till en vaginula, som förstärkes genom 

 ett från (arkegonskaftet och) receptaklet utväxande s. k. pseudopodium. 



Andrecea petrophila. 



Denna mossa erbjuder för studium lämpligt material under 

 sensommaren, hösten och vintern. Under försommaren och hög- 

 sommaren har den mogna sporogon. Sporogonet är under utveck- 

 lingen inom epigonet skyddadt af kring detta knopplikt sammanslu- 

 tande perichetialblad. Foten utvecklas tidigt, är kort och rundad, 

 och innehåller inga sträckta element. Dess yttre celler tjockväggiga, 

 dess inre tunnväggiga, ingen centralsträng. Vaginula svag af få 

 cellskikt. Närmast foten, omgifvande denna och slutande sig intill 

 cellerna i dess yttre skikt, äro vaginulans celler rundade och inne- 

 hållsrika. Pseudopodiet af sträckta cylindriska celler med starkt 

 förtjockade väggar. 



Fig. 1. Längdsnitt genom epigon af Andresea. Man ser på 

 midten bildningsmeristemet, genom hvilket arkegonbuken förändras 

 till epigon. Sporogonet i optiskt längdsnitt. 



Typ II. 



Epigonet uppstår genom celldelning i arkegonskaftet, som full- 

 ständigt åtgår till denna bildning. Bristningen inträffar tidigt vid 

 dess bas, och så godt som hela epigonet ingår i mössan. Sporo- 

 fytens fot växer ned i stammen, upplöser under nedväxandet de 

 omgifvande cellerna i denna och absorberar deras innehåll. Obe- 



