33 



den. Årkegonet bildar spetsen af den strutformiga öfre delen af 

 epigon et. Arkegonskaftet, som ombildas till vaginula, tillväxer dock 

 icke mycket. Yaginula kort, stympadt äggformig. Foten kort. Hau- 

 storiecellmantel tydlig, parenkymmantel väl utvecklad. Centralsträng 

 knappt utvecklad. 



Fig. 16. Ungt epigon. Man ser upptill årkegonet utmärkt 

 genom förhårdnade cellväggar, vidare epigonmeristemet, som uppåt 

 och nedåt afgifvit en del celler. 



Fig. 17. Epigon. Arkegon vid sidan. 



Fig. 18. Epigon efter bristningen. 



Fig. 19. Fot och vaginula. Man ser ett arkegon vid basen 

 af vaginulan. 



Fig. 20 och 21. Tvärsnitt och längdsnitt af fot och vaginula. 



Phascum cusptdatmn. 



Under hösten och vintern förekomma sporogon af denna art i 

 alla utvecklingsstadier. Perichetialblad mycket stora, dölja äfven 

 det utvecklade sporogonet. Årkegonet ingår i epigonets afrundade 

 topp, utgörande en obetydlig del af denna. Epigonets mössdel visar 

 nedtill en utbuktning, cellerna i dennas Yägg blifva hyalina, och 

 hela denna afdelning af epigonets \ägg blir hinnelik och slappt hän- 

 gande. Bristningen faller på gränsen mellan detta parti och bild- 

 ningsmeristemet. \ r aginula kort, knölformig. Foten kort, uppsvälld. 

 Haustorie- och parenkymmantlarne äro väl utvecklade, centralsträng 

 föga utvecklad. 



Fig. 22. Epigon med embryo. Den hinnelika delen utmärkt 

 genom en dubbel kontur. 



Fig. 22 a. Starkare förstoring af den med x i föreg. figur ut- 

 märkta delen. Epigonets bildningsmeristem. Ofvanför cellernas form 

 i den hinnelika delen. 



Fig. 23. Fot och vaginula. 



Fig. 24 och 25. Tvärsnitt af foten och vaginulan på olika höjd, 

 motsvarande x och x x i fig. 23. 



Fig. 26. Längdsnitt af fot och vaginula. 



Dicranum undulatum. 



Sporogon i utveckling under sommaren och hösten, på våren 

 och försommaren mogna kapslar. Perichetialbladen större än de 

 vegetativa bladen, rätt uppåt riktade, med kanterna täckande hvar- 



3 



