40 



Fig. 65. S. pedunculatuin. Ungt epigon. Man ser öfverst 

 det upplyftade arkegonet, nedanför det egentliga epigonet med dess 

 ineristem. Yid sidan ett arkegon. 



Fig. 66. Äldre epigon af S. pedunculatum. 



Fig. 67. S. luteum. Längdsnitt genom epigon, vaginula och 

 stam. Man ser den afsatta spetsdelen af foten. 



Fig. 68. S. luteum. Fotens spetsdel förstorad. 



Barbula ruralis. 



Under vår och höst förekomma sporogon i utveckling, under 

 sommaren sporogon med mogna sporer. Perichetialbladen lika stam- 

 mens blad. Epigonets bristning nära basen, sammanfallande med 

 bildningsmeristemet. Vaginulan mycket kort. Denna och den foten 

 omgifvande stamdelen med flerskiktigt barklager. Foten inträngande 

 i den bladiga stammen, haustoriecellskiktets celler ofta starkt ut- 

 skjutande in i gamofytstammen. Parenkymmantel af flere cellskikt. 

 Centralsträng väl utvecklad. 



Hos andra Barbula-arter synes vaginulan vara längre. 



Fig. 69. B. ruralis. Epigon. 



Fig. 70. Starkare förstoring af f. 69 vid x. 



Fig. 71. Epigon, vaginula och stam hos B. ruralis. 



Fig. 72, 73. Tvärsnitt och längdsnitt af fot och stam. 



Typ IX. 



Epigon från arkegonskaftet, hvilket tidigt uppgår i detsamma. 

 Vaginulan nybildad från receptaklet, knölformigt uppsvälld. Fot obe- 

 tydligt inträngande i stammen. 



Fam. Bryacese. 



Arterna tillhörande släktet Bryum och närstående släkten hafva 

 under vår och försommar sporogon i utveckling, några därjämte 

 äfven på hösten. Perichetialblad många, bildande en tät knopplikt 

 sluten samling. Arkegon många i h varje arkegonställning, hos flere 

 arter utvecklas flere af arkegonen. Epigon utvecklas på vanligt sätt 

 från ett meristem på öfvergången mellan arkegonbuk och skaftet. 

 Epigonet strutformigt, brister tidigt vid basen och öfvergår fullstän- 

 digt till mössan. Vaginulan utbildas från receptaklet genom hastig 

 tillväxt. Den bär arkegon och parafyser. Sporofytens fot sträcker 



