57 



Peristomet. 



Sedan i äldre tider peristomet tolkats på olika sätt, angaf Hed- 

 Avig först dess funktion. Yi anföra: »Usus peristomatara maxim e is 

 esse videtur, ut caveant, ne incongrua pluviosa tempestate seminula 

 (sporerna) in unum acervum elaberent aut inträ capsulam madore 

 copiosiori illabente perderentur. Sicciori enim aura decussis oper- 

 culis pulcherrime dimoventur, portamque patentem relinquunt; quam 

 vero vel ad leniorem ex ore halitum demum coeuntia precipitant.» 1 

 Hedwigs synnerligen vackra tolkning synes emellertid snart ha råkat 

 i glömska. I Bryologia Germanica (1823) säges visserligen (Einl. 

 s. LXXXVIII) »Wecbselndes hygrometrisches Schliessen und Öffnen 

 des Feristoms bewirkt nach Hedwig, dass die Keimkörner allmählig 

 und nur bei trockner, lauer Luft ausgesäet werden.» Sedermera blef 

 emellertid den vanliga uppgiften blott den, att peristomtänderna vid 

 fuktig väderlek sammansluta sig och därigenom skydda sporerna, hvil- 

 ket ju är sant, men torftigare än Hedvigs framställning. K. Goebel, 

 som 1882 i Die Huscineen (Schenks Handbuch) gaf den vanliga fram- 

 ställningen, framhöll 1895 peristomets betydelse för sporspridningens 

 utsträckande öfver längre tid. Han synes dock ej ha observerat, att 

 Hedwig långt förut sagt detsamma mycket tydligt, ehuru han från 

 Hedwig citerar andra efter honom förgätna iakttagelser. 



Om alltså redan för lång tid sedan peristomets funktion blifvit 

 utredd, dröjde det längre, innan dess morfologiska natur angafs. 

 Hedwig trodde, att peristomet var en fortsättning af den af honom 

 urskilda kapselns s. k. membrana interiör, det vill säga en bildning, 

 till hvilken sporsäcken öfvergår vid sporernas mognad. Man torde 

 ha föreställt sig, att peristomets tänder bildades af i rad ställda celler 

 med förtjockade och kutiniserade väggar, ända till den Lantzius- 

 Beninga 1850, i en afhandling, åtföljd af präktiga figurer, visade, 

 att i allmänhet, med undantag blott af Tetraphis (Georgia) och 

 Splachnum, endast fragment af cellväggar bildade hvarje tand, 

 och det så, att i längdsnittet af kapseln flere i rad ställda cel- 

 ler tillsammans bilda en tand, under det det på tvärsnitt äfven 

 visade sig, att två eller tre bredvidliggande celler genom förtjock- 

 ningar på den gemensamma väggen från hvar sitt håll bidrogo till 



Theoria s. 79. 



