22 



Dichelyma för sina långa, omkring epigonet upprepadt i spiral vridna 

 inre perichetialblad. 



En väfnadsdifferentiering äger rum hos de gamofytens delar, 

 som omsluta foten. De yttre delarnes celler få sina väggar allt mera 

 förhårdnade och brunfärgade, de inre cellerna behålla sig tunnväg- 

 giga. Dessa sista fyllas allt mer med näringsämnen. Yanligen kan 

 en skillnad iakttagas äfven mellan de yttre och de inre af dessa 

 näringsförande celler. Innehållet i de yttre af dem är nämligen 

 öfvervägande stärkelse, i de inre däremot fett och ägghviteämnen. 

 Närmast intill sporofytens fot iakttages ett eller två, stundom några, 

 skikt synnerligen tunnväggiga, vanligen mycket innehållsförande smala 

 och mer eller mindre sträckta celler, hvilka dock endast i tidigare 

 stadier äro att iakttaga. Senare träder i deras ställe alltmer en 

 odifferentierad strimmig gelatinös massa, hvilken framgår genom 

 dessa cellers desorganisation. Detta senare stadium har iakttagits 

 af Hy, hvilken tolkade sin iakttagelse så, att sporofytens fot skulle 

 utsöndra ett gelatinöst ämne för att fästa den vid gamofyten. Detta 

 är dock med säkerhet oriktigt. Öfvergångar mellan intakta celler 

 och denna massa förekomma, och likaså celler med delvis upplösta 

 väggar. Nedåt fortsätta dessa celler i stammens centralsträng. 



Så småningom börjar den väggförtjockning och brunfärgning 

 af cellväggarne, som i början uppträdde blott i den yttre delen af 

 vaginulan, visa sig äfven i de inre cellerna. På senare stadier, då 

 denna förändring af cellväggarne hunnit in mot sporogonfoten, äro 

 samtliga celler, som omgifva denna, tomma. 



Så långt som sporofyten med sin fot intränger i gamofyten, 

 offrar denna sålunda sin kroppsmassa åt honom. 



