20 



hvarigenom de göras tjänliga att fullgöra den funktion af skydds- 

 organ, väl förnämligast till transpirationsskydd, som åligger denna. 

 I samma riktning ha arkegonbukens celler långt förut förändrats. 



Genom dessa processer förberedes bristningen. Förhårdnandet 

 af cellväggarne försiggår uppifrån nedåt och den öfre delen af 

 epigonet hänger inom sig fast tillsammans. Genom embryots alltjämt 

 fortgående utsugande verksamhet på epigonets inre cellskikt åstad- 

 kommes en försvagning i näringstillförseln till de yttre cellerna, och 

 om dessa yttre celler i sin tillväxt ej kunna hålla jämna steg med 

 epigonets tillväxt och ej heller hinna förhårdna, måste de dragas isär 

 från hvarandra eller rifvas sönder. Växer embryot starkt i längd, 

 så är det därför sannolikt, att bristningen inträffar tidigt. Där brist- 

 ningen skett, är i detta fall mössans undre kant ojämn. Yäxer 

 återigen embryot mindre starkt och, och om det meristem, från hvilket 

 epigonet bildas, är mera begränsadt, så kan det hända, att slutligen 

 just detta meristembälte kommer i det ogynnsamma läget med hänsyn 

 till näringsförhållandena. Bristningen faller då inom detta eller i 

 dess öfre eller nedre gräns, och blir förberedd af att meristemets 

 verksamhet upphör. Den försiggår i detta fall så, att mössan blir 

 jämn i sin undre kant. Dessa olika företeelser kunna förekomma 

 hos samma art. Exempel härpå är Ceratodon purpureus (fig. 51, 53). 

 I allmänhet är dock en viss konstans gällande hos arter och släkten. 

 Vid den speciela beskrifningen blifva dessa förhållanden illustrerade. 

 Vi framhålla här blott Catharinea (fig. 60) som exempel på tidig- 

 bristning och Phascum med en långsträckt bristningszon ofvanför 

 meristemet (fig. 22). I sammanhang med nu skildrade förhållanden 

 står, huru högt på epigonet bristningen faller. Äfven härom vidare 

 i den speciela beskrifningen. Vi vilja här blott anföra, att den grupp 

 af former, vi ofvan funnit utmärkt genom arkego n skaftets tjockleks- 

 tillväxt, Encalypta, Orthotrichum, Grimmiacese, utmärkas genom att 

 bristningen faller vid basen af epigonet och alltså mössan till största 

 delen bildas af det förändrade arkegonskaftets yttre del. Vi antaga, 

 att ett sammanhang äger rum mellan det rikare, mindre snart uttömda 

 näringsförrådet i arkegonskaftet och den sena bristningen. 



Med utbildningen af epigonet och dess bristning samt utbild- 

 ningen af dess nedre del till vaginula kan sporofytens anslut- 

 ning till gamofyten vara fullt verkställd. Dock är detta ej van- 

 ligt. Arkegonet med sitt skaft är fästadt på en embryonal väfnad, 

 som dels är mjuk och genomtränglig, dels i stånd att tillväxa. Då 



