16 



där den uppträder, så obetydlig, att det bidrag till bildningen af 

 vaginulan, som genom den lämnas, icke behöfver tagas med i räkning 

 yid bestämmandet af hvad slags bildning vaginulan är. 



I denna punkt måste jag bestrida riktigheten af Hy's uppgifter. 

 Af hvad Hy yttrar om epigonmeristemets arbetssätt sammanställdt 

 med hans förklaring öfver vaginulans bildning skulle man vänta sig, 

 att, utom hos Polytrichaceae, som borde ha en lång vaginula, vagi- 

 nulan skulle vara tämligen kort hos bladmossor i allmänhet. Man 

 rinner likväl snart nog, att så ej är förhållandet, äfven utan att man 

 behöfver iakttaga vaginulan i dess utveckling. Det nu anförda må 

 nu ha mera eller mindre att betyda; viktigare är, att vid en 

 jämförande undersökning af sporogon i lämpliga utvecklingsstadier 

 det visar sig, att vaginulans bildning från receptaklet, uteslutande 

 eller till större delen, är utmärkande för flere, och bland dem de 

 mest egendomligt utbildade och artrikaste släkten bland bladmossorna. 

 Jag nämner här blott släktena Orthotrichum och Encalypta samt 

 familjen Grimmiacese i sin helhet. Hos de till dessa grupper 

 hörande arterna är det lätt att iakttaga, att, medan ännu epigonet 

 är helt, det hojes på ett pelarlikt skaft, uppväxande från receptaklet 

 och sedermera efter epigonets bristning öfvergående till vaginula. 

 Vi hänvisa till kap. IV och teckningarne. För öfrigt är det lätt att 

 märka tillväxten hos receptaklet därigenom att de icke befruktade 

 arkegonen vid denna tillväxt förändra läge i förhållande till epigonet, 

 så att de komma att sitta nedanför detta, under det de på samma 

 gång höjas öfver den bladbärande stammen. Till förtydligande häraf 

 hänvisas till våra figurer öfver Encalypta, 



Hvad Polytrichaceerna beträffar, kan jag bekräfta resultaten af 

 Hy's undersökningar om vaginulans bildningssätt. Det torde också 

 från hvad han hos dem iakttagit, som Hy bildat sig sin uppfattning 

 om förhållandet hos bladmossorna i allmänhet. 



Vi skola nu söka att gifva en mera direkt beskrifning af 

 epigonets, vaginulans och mössans bildning hos bladmossorna. Först 

 måste vi dock yttra något om själfva termerna. Om termen epigon 

 torde i det föregående nog vara sagdt; vi vilja blott framhålla, att 

 den efter vår mening synes böra beteckna ett det unga sporogonet 

 omgifvande slutet hölje, som kan ha olika ursprung, från arkegonets 

 bukdel eller från arkogonets skaft, men hvilket förr eller senare 



