14 



Thatsache, die rnorphologisch noch nicht gedeutet ist, macht es 

 wahrscheinlich, dass hier an der Bildung der oberen Partie des 

 Scheidchens auch der basale Theil des befruchteten Arcbegons 

 betheiligt ist.» 1 



Vi anse det ej behöfligt att redogöra för framställningarne i 

 olika bandböcker. I det hela stämma dessa framställningar öfverens 

 med den ofvan från Limpricht citerade. Vi hänvisa till K. Goebels 

 behandling af Muscineerna, Schenks Handbuch 1882, och samme 

 författares Organographie 1900 samt Sachs Lehrbuch och Strasburger 

 m. fl. Lehrbuch. "W. Ruhland, hvilken eljest i sin sammanfattande 

 behandling af mossornas fortplantning i Engler och PrantFs Natur!. 

 Pflanzenfamilien i ej ringa mån följer K. Goebels äldre framställning 

 i Schenk's Handbuch, synes åtminstone bland tyska författare, 

 ensam ha tagit hänsyn till en framställning, som lämnade en annan 

 beskrifning än den vanliga. 



Redan 1884 hade nämligen Hy visat, att den sålunda allmänt 

 antagna uppfattningen i fråga om mössans och vaginulans bildnings- 

 sätt ej är fullt riktig. Hvad först den efter befruktningen inträdande 

 förstoringen af arkegonet beträffar, så fann Hy, att endast hos tvenne 

 släkten denna förstoring förorsakas af arkegonets egen tillväxt, så 

 som Hofmeister beskrifvit. Dessa tvenne släkten äro Andresea och 

 Sphagnum. Hos bägge dessa former sker emellertid arkegonets till- 

 växt, enligt Hy, ej öfver hela ytan af arkegonbuken, utan ett meri- 

 stem anlägges på midten af denna och det är detta meristem, som 

 genom att åt två håll, mot arkegonets spets såväl som dess bas, 

 afgifva nya celler, åstadkommer tillväxten. I fråga om öfriga former, 

 som af Hy blifvit undersökta — man får ej i ett sammanhang veta, 

 hvilka de alla äro, utan Hy nämner deras namn blott i förekom- 

 mande fall — kan det blott mera oegentligt sägas att arkegonet 

 förstoras; ty förstoringen sker i själfva verket genom tillskott af 

 nybildade delar, i det ett meristem anlägges på öfvergången mellan 

 arkegonets bukdel och arkegonskaftet eller i själfva skaftet. Detta 

 meristem kan alstra nya celler så väl akropetalt som basipetalt, så 

 hos Polytrichacese, eller ock bildar det endast uppåt nya celler, hvilket 

 är det vanligaste. Härigenom lyftes så att säga det ursprungliga 

 arkegonet upp på en pelarlik bildning och i denna sänker sig sam- 

 tidigt det tillväxande sporogonet. På grund af att det hölje, som 

 på ett senare stadium omsluter samma sporogon, i de flesta fall ej 



1 Die Laubmoose s. 41. 



