Dessutom urskiljer han perichaetialbladen, och ger dem det ännu 

 använda namnet, samt mössan, ealyptra. Af hans figurer i Historia 

 muscorum ser man, att han hos flere arter observerat sporogonets 

 tillväxt och mössans upplyftande genom denna tillväxt. Då han på 

 grund af kapselinnehållets likhet med pollen var böjd för att antaga 

 kapseln vara en ståndare, men icke fann någon pistill, antog han, 

 att någon sådan ej fanns, utan att mossornas pollen ur anteren ut- 

 ströddes på deras blad och där åstadkom, att nya skott utväxte från 

 stammen och bladen. »Nos de Muscis ita sentimus, quod hic sit 

 primus gradus quo se Natura vegetabilis ostendat et ad seminalem 

 propagationen accingat Facit tamen id satis adhuc imperfecte, 

 semen enim omne deest et verus etiam flos desideratur . . . Est igi- 

 tur Muscus plantas genus semine prorsus carens, floris vero loco in 

 plerisque Muscis cernuntur capitula farinam floridam continentia, 

 cujus beneficio folia extrema germinandi et se propagandi facultatem 

 aquirere videntur» (Catal. 1719 Appendix s. 76). De sedermera s. k. 

 hanblommorna iakttog Dillenias hos Polytrichum, men trodde dem 

 möjligtvis vara honblommor, detta på grund af de sedan s. k. inno- 

 vationerna, hvilka redan af honom iakttagits. Det torde väl ock 

 varit dessa, som föranledt honom uppställa sin nämnda teori om 

 mossornas fortplantning eller snarare föryngring. 



Till Dillenius slöt sig Linné, som till tolkning af mosskapseln 

 som en anter gjorde det tillägget, att mössan vore en blomkalk. 

 Måhända föranleddes han härtill af något förhållande liknande afstö- 

 tandet af blomkronan genom ståndarnes tillväxt hos Vitis. 



Michelius (1729) undersökte närmare de s. k. »stellse» nu han- 

 blommorna hos särskildt Polytrichum och Mnium och upptäckte då 

 de bildningar, som nu benämnas anteridier och parafyser. Han 

 gjorde flere försök att tolka dessa bildningar, men medgaf själf att 

 han ej hade deras betydelse fullt klar. 



Efter hand, allt efter som flere mossarter blefvo beskrifna och 

 mosskapselns olika delar närmare kända, tillkom mo flere nya hypo- 

 teser om mossornas sexualorgan. Vi kunna dock förbigå dem med 

 instämmande i Hedwigs omdöme, i inledningen till hans Theoria 

 (1784), att de voro för hastigt tillkomna och saknade tillräcklig grund 

 i iakttagelserna. De refereras af Nees och Agardh. 



J. Hedwig sysselsatte sig ihärdigt med frågan och gaf en för- 

 klaring, hvilken ägde en till visshet sig närmande sannolikhet. Han 

 undersökte nämligen för det första de af Michelius upptäckta bild- 



