68 



Den största variationen i epigonets och vaginulans utbildning 

 har jag funnit hos Tortulacese. Så är hos Barbula ruralis vaginulan 

 mycket kort, hos andra mycket lång. Eljest är det inom stora släkten 

 såsom Orthotrichum, hos hvilka i peristom och andra karaktärer, bladens 

 form, setans längd o. d. stor variation råder, en anmärkningsvärd öfver- 

 ensstämmelse mellan arterna i fråga om vaginulans form och utseende, 

 och äfven ifråga om dess utvecklingsföljd i förhållande till epigonet. 

 Ett exempel på epigonets och vaginulans konstans som karaktär visar 

 familjen Funariacese, hvilken Lindberg utskilt som naturlig familj; 1 

 Lindberg har i denna familj, som det måste medgifvas, mycket 

 skapsynt uppställt en serie af former, hvilka visa stora olikheter i 

 fråga om locket — cleistocarpa och stegocarpa former finnas; former 

 utan ring, med ring och mycket högt utvecklad ring; likaså former 

 utan peristom och med så utomordentligt högt utveckladt peristom 

 som Funaria, former med hängande och upprätt kapsel o. s. v. Nu 

 synes det vara fallet, att stor likhet råder i fråga om epigon och 

 vaginula. Epigon från ett bildningsmeristem, som är till sin ut- 

 sträckning mycket begränsad t; epigonet tidigt blåslikt uppsvälldt; 

 vaginulan visserligen varierande i längd, men alltid tunn, ej upp- 

 svälld, synas vara karaktärer för denna familj. Hos flere, de i det 

 föregående omnämnda Funaria hygrometrica och Physcomitrium 

 samt Pyramidala tetragona, intränger dessutom sporofytens fot i 

 gamofytens stam. Detta sistnämnda förhållande torde dock vara af 

 mindre betydelse. 



Uppsöka vi nu bland de i det föregående uppställda typerna 

 den som i bildningssättet för vaginula och epigon mest liknar Funa- 

 riaceae, och utesluta vi härvid den blåsformiga uppsvallningen af 

 epigonet, finna vi representanter för familjerna Splachnacese och 

 Tortulacese i första hand. Hit torde äfven komma Schistostegaceso, 

 att döma af en undersökning, jag verkställt på visserligen rätt brist- 

 fälligt material och af en äldre figur i Hedwigs Descriptio et Adum- 

 bratio. SplachnaceaB och Tortulaceaa ha ju äfven mycket gemensamt 

 och anses äfven af Lindberg nära besläktade. Här kunde nu äfven 

 vara fråga om den egendomliga af E. Nyman behandlade Oedipodium; 

 denna har jag emellertid ej haft tillfälle att undersöka. 



Ett ytterligare steg, — då vi finna på samma sätt som i före- 

 gående utbildadt epigon, men nu en mera förtjockad vaginula för 



Of v. K. V. A. 1864. 



