69 



oss till Dicranaceae, Pottia och Phascum. Här vill jag emellertid 

 medgifva, livad som för öfrigt är tydligt nog, att en viss subjektivi- 

 tet kan spela in vid denna typs åtskiljande från den föregående. 

 Hvad Phascum beträffar, har den ju i en blåsformig utsvällning hos 

 epigonets nedre del en viss anslutning till Funariacese. 



Alla de föregående familjegrupperna eller familjerna Polytri- 

 chacese, Funariaceae, Tortulacese m. fl., Dicranaceae m. fl. kunna sam- 

 manfattas till en grupp med afseende på epigon och vaginula. Yi 

 komma nu till en andra hufvudgrupp, utmärkt af vaginulabildning 

 från receptaklet. 



Här ha vi först en afdelning omfattande familjerna — vi följa 

 nu Lindbergs begränsningar af de särskilda familjerna — Mniacese, 

 Batramiacea?, för hvilka representanter i det föregående behandlats 

 samt Meeseaceae, som jag efter undersökning af ett dock väl spar- 

 samt material ock tycker mig finna höra hit. Receptakelbildningen 

 är här hufvudsaken vid vaginulans bildning men dess öfre del bil- 

 das dock af arkegonskaftet. Bristning tidig och mössan snart af- 

 fallande. 



Som andra afdelning ha vi nu Bryaceae. Yi hänvisa här till 

 beskrifningen i det föregående. 



Fäster man sig blott vid vaginulan och epigonet, så bör nu 

 här komma Pleurocarpcernas typ. Det är ju ock anmärkningsvärdt 

 att mellan peristomet hos Hypnaceer och Bartramiaceer, äfven Mnia- 

 ceer och Bryaceer, mycket stora likheter förekomma. Philibert har 

 sysselsatt sig härmed och hans grupp diplolepideer omfattar bl. a. 

 dessa familjer. 



Med större mellanrum komma nu Orthotrichaceee och Grimmia- 

 cese, hvilka af Lindberg sammanfattas till Grimmiaceee. Slutligen ha 

 vi Encalypta, som Lindberg för tillsammans med Tortulacese, men 

 som här måste föras tillsammans med Orthotrichaceas och Grimmia- 

 ceae till en grupp. Af Schimper och andra föres ock Encalypta 

 till Grimmiacese. Det torde dock vara skäl att låta släktet bilda 

 egen familj. 



Afsides från de öfriga komma nu Buxbaumia och Diphyscium. 

 De bruka sammanföras, men Lindberg vill skilja dem åt. Epigonets 

 och vaginulans bildningssätt talar för deras sammanförande. 



Det återstår nu af acrocarperna några familjer hos hvilka vi 



