73 



hvad i det föregående blifvit anfördt om peristomets bildning, måste 

 erkänna, att Philiberts indelning i haplolepideer och diplolepideer 

 har god grund i de verkliga förhållandena, oafsedt de hos honom 

 förekommande fylogenetiska spekulationerna. Sammanställa vi nu 

 Philiberts indelning med ofvanstående öfversikt så framgår det, 

 att så långt vi kunna kontrollera, haplolepideerna komma inom af- 

 delningen Bd) och diplolepideerna inom vår afdelning C. Grupperna 

 synas vara nästan sammanfallande. 



Hvad vår grupp Be) beträffar, räknar visserligen Philibert 

 Funariaperistomet för en sent härledd form, och det är kändt att 

 dess byggnad och funktionssätt är mycket olika mot hvad fallet är 

 med diplolepideernas peristom i allmänhet. Hedwigia saknar ju 

 peristom, men detta erkännes nu allmänt ej vara något hinder för, 

 att \ den skulle kunna vara i släktskap med former med högt utveck- 

 ladt peristom. Noggrannare undersökningar öfver de af oss ofvan 

 sammanställda grupperna Funariaceae, samt Hedwigiacese Crypheacese 

 och Erpodiceae äro för öfrigt i flere afseenden erforderliga för att 

 lösa frågan om deras förhållande till hvarandra. 



Det återstår nu att beakta Buxbaumiaceee, Polytrichacese och 

 Georgiaceae. Dessa äro de familjer bjand bladmossorna, hvilkas peristom 

 mest afviker från den vanliga typen. Det finnes i epigonets och vagi- 

 nulans utveckling ytterligare ett stöd för den isolerade ställningen af 

 Buxbaumiacea9. Om- Polytrichacese yttrade vi oss redan i början af 

 denna afdelning. Om Georgiacese medgifva vi att epigonet ej just 

 lämnar så god vägledning, då det kan jämföras med epigonet hos flere 

 typer. Detta är dock kanske just hvad man bör vänta, om man 

 tager peristomet i betraktande, hvilket hos Georgia torde vara 

 mycket ursprungligt. 



K. Goebel har sökt härleda Dawsonia-peristomet och Polytri- 

 chum-peristomet från Georgia-peristomet. Han yttrar: »Denken wir 

 uns die Peristomzellen (hos Georgia) durch Perikline und Antikline 

 gespalten und die Columella resorbiert, so wurden wir die Struktur 

 von Dawsonia erhalten. Polytrichum aber lässt sich gleichfalls nahe 

 däran anschliessen. Das Peristom geht soweit die Untersuchungen 

 reichen, aus der der Columella angrenzenden Schicht des Amphithe- 

 ciums hervor. In derselben treten die Theilungswände in eigenthiim- 

 licher Richtung auf... Mit der Richtung der Theilungswände hängt 

 es offenbar zusammen, dass die Zellen sich nicht isolieren sondern 

 zu den bekannten Biindeln verbunden bleiben, welche zum Theil 



