52 



mind az oogoniumokat igen vékony, teljesen átlátszó, 

 nyálkás burok veszi körül. Az oosporák tojásdadok, 

 világos barnaszínüek, felületük gödörkés, 7 — 8 éle- 

 sen kiemelkedő spirális lécczel. Szélességök 155 — 200 

 ;jl, hosszúságuk 180 — 250 [jl 



Előfordul sekélyebb vizekben, úgymint pocsolyák- 

 ban, kisebb tócsákban, kis réti árkokban stb. ; mé- 

 lyebb vizekben nem terem. A N. tenuissima is egy- 

 nyári és többéves is lehet, a mint kedvezőtlenebb 

 vagy kedvezőbb viszonyok közt tenyészik. Ivarzásban 

 lévő telepeket kora tavasztól egész nyáron át, sőt 

 késő őszig is találhatni. 



Nem sok formában ismeretes, akkor is csekély el- 

 térésekkel. Legnevezetesebbek a /'. major es /'. minor. 



Magyarországnak eddig ismert és az irodalomban 

 felemlített termőhelye Budapest környékének álló 

 vizei, a melyekből Kováts I. gyűjtötte (1. Leonhardi 

 id. munkáját és Ganterer Die bisher bekannten 

 öesterr. Charac). Ez adat a /'. major-m vonatkozik. 

 Erdélyben N.-Szeben környékének tócsáiban és isza- 

 pos vizeiben Schur (Die Siebenbürgisch. Characeen 

 in Oesterr. bot. Wochenbl. 1857.) találta, de az utóbbi 

 adathoz hozzáteszi, hogy termőhelyeiről éveken át 

 elmarad. Mindkét adatot Nymán is felvette Con- 

 spectusában. Ó-Budán, Aquincum mellett, az ú. n. 

 Krcmpel-malom körüli rét egy árkában gyűjtötte 

 1886-ban Klein Gyula műegyetemi tanár s egyetlen- 

 egy szárított példányát meghatározás végett rendel- 

 kezesemre bocsátotta; magam is kerestem O-Budán 

 e csinos növénykét az utolsó években nem egy izben, 

 de sikertelenül ; úgy látszik, hogy végkép kiveszett e 

 helyről. 



Tolypella prolifera (Ziz.) v. Leonhardi. 



Synonyiuák : Ohara prolifera zíiz. herb. (A. Braun in Ami. 

 de se. nat. II. ser. I. 1831-). Ohara nidifica Borser (in Engl. 

 Bot. Suppl. 1834). Nitella prolifera Kütz. (Pbycol. gerim 1845). 

 Ohara Borreri Babington (Britt. Cliar. in Ann. and Mag. 

 of nat. Hist. V. 1850). Nitella Borreri Wallm. (Försök tili 

 en System, nppställning af växfarniljen Characete 1853). 

 Tolypella prolifera v. Leonhardi (in Lotos 18*53 és Oesterr. 

 Armleuchtgw. 1864). 



Egylaki növény. Telepe erős, különböző nagy- 

 ságú, többnyire inkrusztált. A tengely vastag, erőtel- 

 jes, hasonló erős ágakkal, melyek nagyobb számban 

 is keletkezhetnek az egyes nodusokon. Interno- 

 diumai hosszúk, különösen hosszú és vastag az elő- 

 telep internodiuma, melynek egyenes folytatása a 

 telep főtengelye. Minthogy alsó részében csak gyér 

 elágazású és az előtelep két csomójából újabb tenge- 



lyek nem igen fejlődnek, azért a telep rendszerint 

 egytengelyűnek látszik. A feljebb eső internodiumok 

 fokozatosan rövidülnek és vékonyodnak, a termő- 

 sugarakat viselő nodusok igen közel esnek egymás- 

 hoz és sugaraikkal sűrű fejecskéket alkotnak, me- 

 lyeken a lejebb fekvő csomókból eredő meddő suga- 

 rak mindig hosszabbak. Különösen hosszúak és vas- 

 tagok a legalsó csomóból fejlődő meddő sugarak és 

 mindig jóval rövidebbek a felső csomókból eredő 

 termő sugarak. A meddő sugarak — 12-vel jelennek 

 meg egy-egy örvben, többnyire egyenlőtlen fejlettsé- 

 gűek (normális és járulékos sugarak) és mindig osz- 

 tatlanok, azaz sugárkákat nem viselnek, hanem csak 

 egyszerű sejtsorok alakját öltik ; 3 — 5 sejtből képez- 

 tetnek, melyek közül a leghosszabb és legerősebb az 

 alsó sejt, az utolsó a legkisebb s rendszerint csak 

 egy kis hegyes csúcsot (mucro-t) alkot. A fejecskékké 

 összetöm örült rövid termő sugarak 5 — 7 számban 

 jelennek meg egy-egy noduson és többnyire két cso- 

 móval bírnak, melyeken 2 — 3 sejtű, a sugár végszel- 

 vényénél rövidebb sugárkák fejlődnek ; az alsó no- 

 duson 2 — 4 sugárka, a másodikon rendszerint csak 

 kettő jut kifejlődésre. Néha a sugárkák újra elágaz- 

 nak, másodrangú sugárkákat létesítenek, melyek 

 azután ugyanolyan viszonyban jutnak fejlődésre az 

 elsőrendű sugárkákhoz, mint ez utóbbiak a sugarak- 

 hoz. Egyáltalában e tekintetben alig van eltérés a 

 Tolypella többi fajától. Valamennyi termő sugár egy 

 apró, kevéssé kihegyzett, de szélesebb alappal biró 

 kis csücssejtben (mucro) végződik. — Az antheridiu- 

 mok kicsinyek, többnyire egyenként jelennek meg 

 ós egy kis sugárka végén foglalnak helyet, a mely 

 többnyire jóval hosszabb, mint az antheridium át- 

 mérője. Az oogoniumok 2 — 7 számban fejlődnek 

 egy-egy antheridium körül, csaknem ülők, tojásdad- 

 alakuak és nagyrészt maradó kis koronával bírnak. 

 Az oospóra hosszúkás gömbalakú, sárgás barnás- 

 színű, felületén rendszerint még az összelapult és 

 egymásba türemlett kéregsejteket is látni, de némely- 

 kor csaknem átlátszatlan, a midőn t. i. külső felüle- 

 tét csekély mószréteggel vonja be, mely azonban a 

 Characeae-n berakodás útján létrejövő mészköpeny - 

 nyel nem azonosítandó. Igen kicsiny, hossza 250 — 

 300 p.. 



Mélyebb és sekélyebb árkokban és mocsarakban 

 tenyésző növény ; egy éves ; a spórák ritkábban ösz- 

 szel, többnyire csak kora tavasszal csíráznak; az 

 ivarzás nyáron augusztusban áll be, oospóráit mái- 

 szeptemberben érleli. 



