I. A CHARATELEP ÁLTALÁNOS MORFOLÓGIÁJA 



(A TELEP ALAKJA ÉS ANATÓMIAI SZERKEZETE.) 



A Chara-telep szövettestet alkot, feltűnő szabályos 

 tagoltsággal, a mivel nem kis mértékben hasonlít 

 némely magasabbrangú növény testéhez. 



Telepének főrésze a többnyire hosszúra nyúlt 

 tengely (I. Tábla, la, II. Tábla, la), melyet a 

 régibb és újabb botanikusok egyaránt röviden 

 szárnak neveznek, de elég tévesen, mert a telepes 

 növényeknek szárképletei nincsenek, tehát a Cha- 

 raceáknak sem szabad ilyeket tulajdonítanunk ; 

 meg kell tartani az egyszerű tengely (Axe) nevet, 

 a mely, ha valahol, itt van legjobban a helyén. 



A tengely alsó részén (végén) egyes csomóknak 

 (nodusok) nevezett helyeken, számos hosszabb-rövi- 

 debb, egysejtű, színtelen, tömlőt találunk ; a más te- 

 lepeseken is előforduló gyökér fonalak (rhizoidák) 

 ezek (I. Tábla \b, II. T. íb), melyek a víz iszap- 

 jában elterülve, nemcsak az egész növénytelepet a 

 talajhoz erősítik, hanem onnét számára a kellő táp- 

 lálékot fel is veszik, tehát ugyanaz a feladatuk, mint 

 a Mohok hasonló szerveinek és a magasabbrangú 

 növények valódi gyökérképleteinek. Egyes búvárok 

 a Characeák gyökérfonalait gyökérnek mondják, a 

 mi csak úgy téves, mint az előbbi is, mert gyökere- 

 ket csak olyan növényeknek tulajdoníthatunk, me- 

 lyeknek edénynyalábokat magában foglaló szárúk van, 

 ilyen pedig még a Mohon sem fordul elő. Továbbá 

 gyökereken mindig többsejtű, endogén származású 

 képletek értendők, már pedig a gyökérfonalak egy- 

 sejtűek, sőt ha sejtfonalat is alkotnak, mindig csak 

 egyetlenegy felületi fekvéssel biró sejtből erednek, 

 tehát miként a szőrképletek, úgy ők is exogén szár- 

 mazásúak. 



A tengely közép és felső részén szintén csomók 

 vannak, melyek hol sűrűbben, hol távolabban követ- 

 keznek egymás után, rendszerint azonban a ten- 

 gely felső vége felé igen sűrűn állanak, sőt a vég- 

 csúcson — a tenyészökúpon — szorosan követik 



egymást, tőle lefelé pedig mindinkább, de egyenle- 

 tesen távolodnak egymástól. E csomókon is oldal- 

 képletek erednek, a melyek már nem színtelenek, 

 nem is a talajban növekedő tömlők, hanem zöld- 

 színű, többé-kevésbbé mereven álló és a tengelyhez 

 hasonló szerkezetű képletek, melyek, minthogy a 

 tengely csomóján egy magasságban köröskörül suga- 

 rasan foglalnak helyet, sugaraknak neveztetnek 

 (I. Tábla le, 2, IL T. 1, % 3). A kik a Characeák 

 szárairól és gyökereiről beszélnek, azok leveleknek 

 mondják. E gyűrűs állású sugarak többnyire na- 

 gyobb számban jelennek meg egy-egy csomón és 

 míg az egy magasságban lévők szerkezet és nagyság 

 dolgában egymás közt csaknem mind egyenlők, 

 addig a tengely csúcsa felé közeledők mindinkább 

 kisebbednek, fejletlenebbek, a csúcson levők pedig, 

 melyek a tengely tenyésző kúpjára gyöngéden rá- 

 simulnak, oly aprók, hogy csak nagyítóval észlelhe- 

 tők, előbb óvatosan eltávolítván az őket elfedő, 

 lejebb eső csomókból eredőket. Valamint a ten- 

 gelyen, úgy e sugarakon is új csomókat lehet találni, 

 melyek azután ezeket is a tengelyhez hasonlóan egyes 

 izekre osztják , vagy pedig szerkezetükön szintén 

 kétféle rész különböztethető meg, nevezetesen a már 

 említett csomók (nodus) és két-két csomó közt levő 

 részek vagy a csomóközök (internodium). 



A sugarak száma egy-egy csomón a különféle 

 Chara-féléken különböző ; öt a legkisebb szám s ez 

 a legritkább ; rendszerint hat vagy nyolcz-tíz kép- 

 ződik, sőt néhány esetben tizenöt is előfordul egy- 

 egy csomón. Állásuk a tengelyen váltakozó, de nem 

 soros, mivel a felváltva egymásután következő no- 

 dusok sugarai sem esnek egymás fölé, hanem gyenge 

 csavarvonalban helyezkednek el a tengelyen, úgy, 

 hogy az egyes sugarak állása mindenkor képletben 

 is kifejezhető. Legtöbbnyire az Via — Vis között inga- 

 dozik, mi annyit jelent, hogy csak a tizenkettedik — 



