60 



csomókból.* Érett és teljesen fejlett oospórát egy 

 magam gyűjtésű növényen sem találtam. A sugárkák 

 csak a sugarak hasi oldalán fejlődnek "2 — 3 — 1 szám- 

 ban, oly hosszúk vagy kevéssel hosszabbak, mint a 

 végszelvénynek egyes sejtjei, vastagságuk is azoké- 

 val teljesen megegyezik, állandóan tompavégüek. 

 A felső noduson rendszerint kettesével előforduló 

 sugárka villaszertíleg áll el a sugártól, úgy hogy az 

 utóbbi csaknem villásan elágazónak látszik.» 



A rendelkezésemre álló gyűjteményekben Ch. 

 contraria ABr. Budapest környékéről a kelenföldi 

 Dunaágból való, leg. Dietz determ. auct. (1885 in 

 herb. Dietz), továbbá O-Budáról a löpormalomnál, 

 leg. Simonkai determ. A. Braun (1872 in herb. 

 Simonkai) és Gubacsxól, leg. Simonkai, determ. 

 auct. (in herb. Simonkai). 



Chara intermedia A. Be. 



Synonymák: Chara hispida rar. gracilis Ag. Chara 

 aculeolata Kütz. (Phycol. gen. 1843). Chara papulosa Kíjtz.- 

 (Phycol. germ. 1845). Chara hispida var. aculeolata Rbh. 

 (Deutschl. Crypt. Flor. 1846). Chara intermedia A. Br. 

 (Consp. Char. eur. 1867). 



Egylaki. Telepe különböző nagyságú, majd na- 

 gyobb, majd kisebb, kűlalakilag még legjobban 

 hasonlít, a Ch. hispida kisebb formáihoz, szür- 

 készöld vagy tiszta, világos, sötétzöldszíntt, a mint 

 inkrusztáczióval bír vagy egészen ment tőle. A ten- 

 gely majd vékony, majd vastag, mereven fel- 

 álló vagy hajlott; gyérebben ágazik el; internodiu- 

 mai többnyire hosszúra nyúltak, sőt egyes formákon 

 rendkívül hosszúak. A tengely bekérgezése egészben 

 véve a Ch. contraria- éhoz hasonlít, itt is a közép ké- 

 regsejtsorok csak igen gyengén, vagy éppen nem 

 emelkednek az oldali sejtsorok fölé. Az internodiu- 

 mokon keletkező tüskék majd fejlettlenek, szemölcs- 

 alakúak, majd hosszúak, vékonyak, tüalakúak és 

 akkor vagy egyenként, vagy csoportosan képződnek. 

 A nodusok vastagok, különösen az alsók erősen fel- 

 duzzadnak. A mellék sugárkoszorú kétsoros, általá- 

 ban erősebben fejlett elemekből áll, mint a Ch. 

 eontrariá-é, sőt némely idetartozó formán az egyes 

 melléksugarak tetemes hosszaságot is elérnek. A su- 

 garak száma 8—10 a tengely felső csomóin, az 



* E jelenséget más Chara-faj okon is észleltem pl. a Chara 

 coronata Ziz.-en (15. ábra G). Overton is észlelte a Nitella 

 syncarpd-n (Bot. Qtrlbl. 1890 IV. k.). 



alsók gyakran már sugárnélküliek. 7 — 9 tagúak, 

 hosszúak vagy igen röviden, ívesen elállók vagy 

 összehajlók; csomóik száma hol kisebb, hol nagyobb, 

 többnyire 1 — 4; a tőlük határolt internodiumok 

 rendszerint teljesen bekérgezettek, ritkábban már a 

 második csupasz. A sugarak végszelvénye majd hosz- 

 szúra nyúlt, majd rövidebb, 3 — 5 sejtű. A sugarak 

 csomóin a sugárkák köröskörül fejlődnek, de a hát- 

 sók mindig kisebbek, mint a mellső oldüon állók, 

 sőt némelykor csak mint kis kiálló szemölcsök jelen- 

 nek meg. Az ivarszervek egyenként vagy párosan 

 jelennek meg a sugarak alsó két vagy három csomó- 

 ján. Az antheridiumok mindig kisebbek az oogo- 

 niumnál ; az utóbbiak koronája kis tompacsúcsú sej- 

 tekből áll s egészben véve kis kúpidomot ölt. Az 

 oospórák nagyok, mészköpenyréteggel bírnak, sötét 

 barnaszínűek, felületükön 10 — 12 kiemelkedő lécczel. 

 Vastagságuk körülbelől 550 (i. , hosszuk 700 — 

 770 [j.. 



Mélyebb vizekben pl. tavakban s nagyobb mo- 

 csarakban tenyészik. Többnyári, kitartó, a mennyi- 

 ben a tengely alsó, erősen felduzzadó csomói mindig 

 áttelelnek és az új vegetáczió beálltakor új telepeket 

 létesítenek. Ivarérett telepeket egész nyáron és még 

 ősszel is találni. 



Formáit nagyobbára a tüskék fejlettsége szerint 

 különböztetik meg ; legnevezetesebbek a f. papulosa 

 és f. aculecda. Van azután f. Agardhiana ABr., me- 

 lyen a tengely igen hosszúra nyúlt, tiszta zöldszínü, 

 nem inkrusztáit, szórványos tüskékkel és hosszú vég- 

 szelvényű sugarakkal, az utóbbiakon csak 1 — 2, rit- 

 kábban 3 internodiumnak van kérge, egyes cso- 

 móin köröskörül sugárkák fejlődnek s a mellsők jó- 

 val hosszabbak, mint a hátsók. 



Magyarországi termőhelye az irodalomban mind- 

 eddig nincs felvéve. 



A f. Agardhiana Budapesten a Lukács- fürdő 

 melegvízi tavában fordul elő. Ugyanott a mélyebb 

 helyek fenekén hatalmas gyepeket alkot egy szerke- 

 zetileg hozzá hasonló, de kűlalakilag lényegesen el- 

 térő másik formája is, a f. thermalis n. f, mely főleg 

 azzal tűnik ki, hogy igen hosszúra nyúlt tengellyel 

 bír, alsó részében az internodiumok igen hosszúak, 

 felső részében rövidebbek, a sugarak kicsinyek, 

 megrövidült végszelvényeikkel ívesen a tengelyre 

 hajlanak és ily módon zárt örveket alkotnak oly 

 annyira, hogy csak mint nagyobb tengelycsomók 

 tűnnek fel. A melléksugárkoszorú igen erősen van 

 kifejlődve. 



