68 



gelyhez különböző állás- viszonyban lehetnek ; tag- 

 jainak száma is változhatik épen mint a Ch. hispidá- 

 nál. Sugárkák köröskörül fejlődnek a sugarak vala- 

 mennyi csomóin, de a hátsók mindig rövidebbek, 

 mint a mellsők és utóbbiak rendesen alig haladják 

 meg az oospórák hosszát, sőt a legtöbb esetben rövi- 

 debbek az oospóráknál. Az ivarszervek külalakja, 

 nagysága és megjelenése teljesen megegyezik a Ch. 

 hispidá-val, hasonlólag az oospórák is amazéival tel- 

 jesen egyenlők. 



Különösen magasabb fekvésű tavakban és lassan 

 folydogáló vizekben fordul elö, de sokkal csekélyebb 

 elterjedésnek örvend, mint a Ch. hispida, sőt a rit- 

 kább Chara-félékhez sorozandó. Többnyári növény, 

 mert alsó nodusai többnyire kitartók. 



Formái csaknem ugyanazok, minta Ch. hispidá-é. 

 Ez utóbbira emlékeztető nagy hasonlatossága miatt 

 sokan nem is vették önálló fajnak, hanem a Chara 

 hispida formáinak körébe vonták, noha tengelyének 

 bekérgezése lényegesen eltérő amazétól. 



Magyarországi termőhely csak az irodalomban van 

 felvéve, nevezetesen Pozsony környékén minden 

 mocsárban közönségesnek mondja Schiller 'As., az 

 itt gyűjtött növényeket Stapf B. határozta : /'. micra- 

 cantha, brevibradeata (Oesterr. bot. Zeitschrift 

 XXXIV. Jg. 1884). Magam e Chara-fajt Magyarország- 

 ból még nem láttam. 



Chara aspera (Detb) Willd. 



Synonyim'ik : Ohara hispida L. ex p. (Flor. Suec. 1755). 

 Chara intertej-ta Desv. (iu Loiseleur bot. Not. 1815). Chara 

 délicatula Desv. (u. o. ). Chara galioides Ag. (Syst. Alg. 1824). 

 Chara falla.c Ag. (u. o.) etc. ( 'hara aspera Detharding (in 

 litt, et herb.) Chara aspera Yyillü. (Magáz. d. naturf. Fr. 

 1809). 



Kétlaki növény. Telepe középnagyságú, de gyenge, 

 finom, világos vagy sötétzöldszínű ; fiatal részeiben 

 egészen tiszta, idősebb tagjain többnyire inkrusztált 

 és szürkés- vagy barnászöldszínti. A telep legalsó 

 csomóiból eredő rhizoidák gyakran átalakulnak, tar- 

 taléktáplálékkal telt kis gömbalakú bulbillákká fej- 

 lődnek, s mint ilyenek részint a tengelynek iszapba 

 rejtett, szintén erősen duzzadó nodusai közelében 

 találhatók, részint az ezekből eredő hosszabb gyökér- 

 fonalainak izein képződnek ki 1 — 2 — 3 számban. 

 A tengely mindig vékony, sugártermetű, hajlékony, 

 egyenesen vagy ferdén álló, gazdagon vagy gyérebben 

 elágazó, majd hosszúra nyúló internodiumokkal, 

 majd egymáshoz közelebb, sőt igen közel eső nodusok- 

 kal ; a tengelynek ilyetén különböző magatartása 



miatt a telepek külalakja igen változatos s főleg a 

 különböző termőhelyek nyújtotta életviszonyok sze- 

 rint módosul. Kultúrámban nem ritkán egy és ugyan- 

 azon tengelyen hosszúra nyúló és igen rövid interno- 

 diumokat észleltem ; az utóbbiak körülbelül a tengely 

 közepe táján, az előbbiek pedig felső részében voltak 

 láthatók, valamennyi élénk zöld színű volt, a nodu- 

 sok pedig egyaránt teljesen kifejlett, ép sugarakat 

 viseltek. A kéregsejtsorok száma e fajon háromszor 

 akkora, mint a sugarak száma, de nem minden 

 helyen, a mennyiben néhol az oldali sejtsorok elemei 

 egymás alá és fölé sorakoznak, és nem ékelődnek 

 egymás mellé és ferde válaszfalaikkal sem lépnek egy- 

 mással kapcsolatba. A közép sejtsorok csekély mérték- 

 ben emelkednek az oldali sejtsorok fölé és nodusai- 

 kon egyenes, elálló, hegyes, hosszú, tüalakú tüskéket 

 viselnek ; a tüskék egyenként jelennek meg és majd 

 kisebb, majd nagyobb számban találhatók az inter- 

 nodiumok kérgén ; a felső internodiumok rendszerint 

 sűrűbben meg vannak rakva tüskékkel, az alsók 

 gyérebben. A mellék sugárkoszorú erősen ki van fej- 

 lődve és kétsoros. A sugarak száma 6 — 11 egy-egy 

 noduson, hosszabbak vagy rövidebbek, többnyire 

 hegyes szög alatt mereven elállók a tengelytől, rit- 

 kábban ívesen hajlanak a tengely felé vagy csúcsaik- 

 kal kifelé görbülnek ; 3 — 7 teljesen bekérgezett inter- 

 nodiummal és egy rövid 1 — 2 sejtű végszelvénnyel 

 bírnak. A sugárkák a sugarak összes csomóin körös- 

 körül jól kifejlődtek, mindazáltal a hátsó sugárkák 

 mindig rövidebbek, mint a mellsők és egyáltalában 

 az alsó, ivarszerveket viselő csomókon mindig hosz- 

 szabbak, mint a felső meddő csomókon. A hímivar- 

 jellegű telepek sugarai általában rövidebb sugárkákat 

 fejlesztenek; mint a női ivarjellegüek. Az antheridiu- 

 mok középnagyságuak, egyenként jelennek meg. Az 

 oogoniumok hosszúkásak, rövid, kis, tompított koro- 

 nával bírnak, többnyire egyenként fejlődnek egy-egy 

 sugárcsomón. Az oospórák mószköpenyréteggel bír- 

 nak, fekete színűek, felületükön 13- — 14 gj'engén 

 emelkedő spirális lécczel ; 440 — 520 [l. hosszúak. 



Főleg félig sós vízben fordul elő, de édesvízben is 

 tenyészik; termőhelyei nagyobb tavak sekélyebb 

 helyei, lassú folyású patakok és más nagyobb álló 

 vizek. Többnyári, mert míg a telep felső részei éven- 

 kint kihalnak, addig alsó, a már említett bulbillákat 

 viselő részei télen át is megmaradnak, hogy az új 

 vegetáczió beálltával új ágakat hajtva, új telepeket 

 alkothassanak. Ivarérett telepeket egész nyáron át 

 és még ősszel is találni. 



