71 



telep egyéb jellemző sajátosságai szerint kapják 

 elnevezésüket. így van f. longibracteata és f. brevi- 

 bracteata, f. longifolia és f. brevifolia, f. strep- 

 tophylla csavarodott sugarakkal, /'. barbata erőseb-' 

 ben fejlett sugárkoszorúval stb. 



Az irodalomban eddig ismertetett magyarországi 

 termőhelyek : «In lacu Patai-tó ad oppid. Hat- 

 van.» — «/". longibracteata brachyphylla Pestini in 

 pratis paludosis ad molam Pascalensern» Borbás 

 (1. «Bymbolae ad pter. et Cbar. Hung.» in Verbandl. 

 d. zool. bot. Ges. AVien 1875. és «Budapestnek és 

 környékének növényzete» 1879.); — Nagy-Szeben 

 körül és Sóvár-t tiszta lassú vizekben és tavakban 

 Schur (1. Die Siebenbürg. Cbar. in Oesterr. bot. 

 Wochenbl. 1857.). Leonhardi szerint (Die bisher 

 bekannt, österr. Armlgw. 18G4.) ez utóbbi adatokat 

 hamisnak kell tekintenünk, mert kitűnt, hogy egy 

 később Leonhardi- tói meghatározott s e helyről 

 fragilis név alatt beküldött növény Chara fostida és 

 nem Chara fragilis volt. Továbbá Putschen Pozsony 

 mellett gyűjtötte Schiller Zs., s meghatározta 

 Stapf 0. (Oesterr. bot. Zeitschr. XXXIV. Jg. 1884.) 

 Végre Horvátországban Scurigna mellett, Fiume 

 közelében is gyűjtöttek Ch. fragilis-t Leonhardi 

 szerint. 



A tőlem gyűjtött formák és magyarországi termő- 

 helyek: f. brevibracteata A. Br., brevifolia A. Br., 

 Budapesti növénykerti tó; Szt.-Mihályon több helyen 

 és Kelenföldi mocsarakban, innen évek óta kulti- 

 válom; — ■ f. brevibracteata A. Br., tenuifolia A. Br., 

 Ó-Budáról kultúra alatt ; — f. longibracteata A. Br. 

 longifolia A. Br., f. longibracteata A. Br. brevifolia 

 vegyesen a többivel együtt és tisztán is a Bakoson, 

 Rákosfalva és Kőbánya közt, valamint a Szt.- 

 Mihályi pusztán. Nagy mennyiségben előfordult 

 Ch. fragilis brevibracteata brevifolia A. Br. a 

 P.-Szt.-Lőrincz kavicsbányai tóban is, de az utóbbi 

 időben ez egészen kiszáradt ; ujabban ugyané for- 

 mát igen bőségesen csak a Szt.-Mihály melletti 

 mocsarakban láttam tenyészni. 



A rendelkezésemre álló gyűjteményekben talál- 

 tam Ch. fragilis-t [/»(/-megyéből (leg. Dietz S. in 

 herb. Dietz), továbbá /7ew.s - -megyéből «ad urbem 

 Hatvan» (1873. leg. Simonkai) és «ad Villány» 

 (1873. leg. Simonkai); Szabolcs-m.-ből var. Hed- 

 wigii Ag., azután f. brachyphylla stricta A. Br.-t 

 és egy közelebb meg nem határozott formát (mind 

 három Demecserről 1873. 1. Simonkai), Baranya 

 m.-ből ugyancsak var. Hedwigii Ag. és f. nigricans 



valamint f. brachyphylla slricláA (mind «ad. pagum 

 Sellye.» 1. Simonkai), Békás -Megy erről egy köze- 

 lebbről meg nem határozott formát. Valamennyit 

 Braun determinálta (Herb. Simonkai) ; továbbá 

 /'. brevibractealá-t Szabolcs m.-ből uBogdány és 

 Túra közt úttal átvágottmocsárban» (1877. leg. 

 Simonkai determ. auct. in Herb. Simonkai és f. 

 longibracteata longifolia A. Br. = Ch. Hedwigii 

 Ag.-t Nagyvárad vidékéről Körös-Tarján mellett 

 (1877. 1. Simonkai, determ. auct. in herb. Simonkai). 

 Végre Kanitz Ag. egyet, tanár úr szíves közlése sze- 

 rint a budapesti császárfürdő nagy bassinja is mint 

 a Ch. fragilis termőhelye említendő, Haynald érsek 

 gyűjtötte itte növényt, melyeta kolozsvári egyetemi 

 növénytani intézet gyűjteményében őrzik. Magam 

 ez utóbbi termőhelyen Ch. fragilis-t egy ízben sem 

 láttam. 



Chara delicatula Ag. 



Synonymák: Chara pulchella rar. delicatula Wallr. (Comp. 

 Flor. germ. 1833). Chara fragilis paillosa Bauer (in herb.). 

 Chara annulata Wallm. (Försök tili en system. uppst. af 

 växtfamilj. Charac. 1S53). Chara fragilis rar. delicatula 

 Leonh. (Die österr. Armlgw. 1883). Chara delicatula Ag. 

 (System. Algar. 1824). 



Egylaki, a Chara fragilis-hez közel álló növény. 

 Telepe középnagyságú vagy kicsiny, alacsony ; vilá- 

 gos vagy sötétzöldszínű, egészen mészkéreg nélküli 

 vagy csekély inkrusztáczióval. A tengely rövid vagy 

 hosszúra nyúló, hajlékony, nem merev s nem töré- 

 keny, többnyire heverő, ritkábban felegyenesedő 

 vagy felálló ; vékony és gazdagon elágazó, miért is 

 az egész telep többé-kevésbbé bokros külsejű. A ten- 

 gely alsó nodusai rendszerint vastagok, felduzzadtak 

 és gyakran jól kivehető fehérszínű, szabálytalan 

 alakú bulbillákat viselnek. A kéregsejtsorok száma 

 háromszor oly nagy mint a sugaraké, többnyire 

 egyenlőtlenül fejlettek, s mi jellemző e fajra, a 

 közép sejtsorok csekély mértékben rendszerint az 

 oldali sejtsorok fölé emelkednek. A tüskéket itt is 

 szemölcsök helyettesítik, melyek majd kisebb, majd 

 nagyobb mértékben emelkednek ki a tengely felü- 

 letéből. A mellék sugárkoszorú a növény felső részé- 

 ben általánosan jól kifejlődött, alsó részében gyak- 

 ran hiányos. A sugarak száma egy-egy noduson 

 5 — 8 között változik ; középnagyságúak vagy rövi- 

 dek, vékonyak és nagyrészt a tengelytől mereven 

 elállók vagy csekély mértékben a tengely felé haj- 

 lók; összes internodiumaik teljesen bekérgezettek, 

 csupasz végszelvényöket többnyire két rövid kis sejt 



