De vestlandske fjordes hydrografi 39 
der nævnt et par forsøk, utført av ReGNARD og HUFner som viser 
hvor langsomt diffusionsprocessen foregaar. Side 299 nævnes at 
der antagelig ogsaa er andre kræfter med i spillet, som man endnu 
ikke er fuldt paa det rene med: Hörner mener at vandpartikler 
som er mættet med luft synes mere paavirket av tyngdekraften end 
de som ikke er det, og synker derfor nedover. Til samme resultat 
skal W. H. ADENEY være kommet gjennem sine forsøk. Han fandt 
endvidere at diffusionen av kvælstof foregik raskere i sjovand end 
i destilert vand. Herom sier KrömmeL (s. 300): ,dass dieser 
Diffusionsprocess nicht der Schwere entgegen zu arbeiten vermag 
und dass seine Tråger aus der Luft in das Wasser iibertråten*. 
Forutsat at denne sidste antagelse er rigtig, maa det enten vere 
støvpartikler eller luftioner der virker som kondensationscentrer. 
At diffusionsprocessen ikke skulde formaa at motarbeide tyngde- 
kraftens indflydelse er vel ikke ganske rigtig uttrykt. Aarsaken 
maa være den, at friktionsmotstanden 1 væsken er større end mole- 
kylernes ekspangsionskraft. Derfor kan molekylerne bare diffun- 
dere, naar de faar tyngdekraften til at hjælpe sig. Naar tyngde- 
kraft og ekspangsionskraft virker sammen, overvinder de friktions- 
motstanden. Det vil med andre ord si, at der bare foregaar en 
diffussion nedover. 
At diffusionen foregaar lettere i saltvand end i destilert vand 
maa vel tilskrives adhæsionskræfter mellem de opløste saltmolekyler 
og gasmolekylerne, en form for adsorbtion. 
Baade absorbtion og diffusion paaskyndes gjennem vind og 
bølgeslag (overflaten forøkes), og naar bølgekammene brytes opløser 
de sig i draaper som river luften med og danner skum. Paa denne 
maate økes absorbtionshastigheten sterkt. Likesaa diffusionen, idet 
vandpartiklerne kommer i bevægelse i forhold til hinanden hvorved 
de ulike koncentrationsforhold utjevnes. 
Surstofmætningen paaskyndes ogsaa gjennem alle de makro- 
og mikroskopiske partikler som fra overflaten synker ned mot hav- 
bunden. Overflaten av et hvilketsomhelst fast legeme er under 
almindelige forhold omgit av et tyndt lag fortættet luft, naar det 
synker ned gjennem vandoverflaten. Paa veien nedover blir dette 
lufthylle absorbert av sjøvandet. Langt vigtigere er imidlertid den 
transport som foregaar gjennem vandpartiklerne selv, d. e. gjennem 
strømme, saavel horisontale som vertikale. Denne transport og 
fordeling av surstof skal omtales nærmere siden. 
Ogsaa gjennem tilførsel av ferskvand økes sjovandets surstof- 
4 
