42 Torbjørn Gaarder 
Ved kulsyreassimilationen utvikles altsaa store mængder sur- 
stof og til respirationen anvendes merkbare surstofmængder. 
I sjøvandet virker enkelte faktorer stadig mindskende paa det 
opløste surstof. Det er respirationen hos planter og dyr, og i for- 
bindelse hermed oksydationen av en hel del av de stoffer og for- 
bindelser som synker, svæver eller findes opløst i vandmasserne. 
Selv om intensiteten i dette surstofforbruk kan være forskjellig. 
virker det dog uavbrutt, baade mens planter og dyr lever og 
efterat de er døde, indtil organismerne er sunket ned til havbunden 
og er blit dækket av nye plante- og dyrerester, som hindrer en 
videre oksydation. 
Anderledes er det med den surstofproducerende faktor, kul- 
syreassimilationen hos phytoplankton og bundplanter i grundt far- 
vand. Planterne utskiller surstof bare i sollyset. Denne surstof- 
utvikling i døgnets lyse del er følgelig begrænset til de lag i hav- 
vandet hvor lysintensiteten er sterk nok for assimilation, altsaa de 
øverste lag, eu- og dys-photosfæren. Som allerede før nævnt maa 
grænsen nedad avtage jo længer nord man kommer, paa grund av 
solstraalernes indfaldsvinkel og intensitet. Men til gjengjæld økes 
om sommeren dagens længde jo større breddegraden er, hvorfor 
assimilationen kan foregaa en længere tid av døgnet. 
Martin KNUDSEN viste gjennem sit eksperiment, at phytoplank- 
tons respiration var av underordnet betydning for surstofvekslingen 
i sammenligning med dets assimilation og utskillen av surstof. Men 
av eksperimentet maatte han ogsaa kunne trække den slutning, at 
der er en slags daglig periode i surstofmængdens veksling i de 
vandlag, hvor der er phytoplankton. Det blev paavist ved 
hjelp av det materiale han indsamlet. Alle prøver som var tat 
fra 0 til 12 h. og hvori der hovedsagelig fandtes phytoplankton 
blev samlet i en gruppe, og alle de som var tat fra 12 til 24 h. 
i en anden. Resultatet av sammenligningen var, at surstofmængden 
hadde en daglig ,periode* med maksimum om eftermiddagen, mini- 
mum om formiddagen og en fasedifferens av omtrent 6 timer i for- 
hold til lysintensitetens daglige periode. Endvidere viste han, at 
jo længer nord surstofundersøkelserne blev utført, desto mindre 
forskjel var der paa den surstofmængde som utskiltes fra 0 til 12 h. 
og den som utskiltes fra 12 til 24 h. i sommerhalvaaret. Dette 
staar i forbindelse med at natten paa denne tid av aaret blir kor- 
tere og kortere jo længer nord man kommer. Man bør derfor og- 
saa notere den tid av døgnet, da surstofprøven blev tatt. 
