46 Torbjorn Gaarder 
flaten. Men som sagt her maa anvendes forsigtighet, og man 
bør kjende vedkommende vandomraades produktionsbetingelser 
og surstofvekslingen i et lengere tidsrum, før der kan træk- 
kes nogen bestemte slutninger. 
Det fremgaar tydelig av Ge at der er stor 
forskjel i den hurtighet; hvormed surstoffet forbrukes i de dypere 
vandlag. Aarsaken hertil maa være, at produktions- og livs- 
betingelserne er forskjellige i de forskjellige fjorde. Jo sterkere 
pulserende liv, desto større surstofforbruk til respiration hos plank- 
ton og til oksydation av synkende organisme-rester, av up 
og opløste organiske stoffe. 
De processer som minsker surstofmængden i sjøvandet har 
alle det fælles, at de er oksydationsprocesser. Mellem organismer- 
nes respiration og den mere eller mindre fuldstændige oksydation, 
dekompositionen, som foregaar efterat de er døde er der ingen væsent- 
lig forskjel. Surstofbinding foregaar overalt i vandmasserne, og der 
kan følgelig umulig sies hvor meget skyldes levende organismer og 
hvor meget skyldes organiske stoffe. Man maa vente at finde det 
største surstofforbruk der, hvor der er størst ansamling av zooplank- 
ton og bentos, samt der hvor de synkende organismerester ophopes. 
Det vil altsaa si, at nær bunden med dens dyreliv og detritus maa 
der være et relativt hurtig forbruk. Likesaa der i sjøvandet, hvor 
tæthetsgradienten er meget stor. Som før nævnt paaviste J. 
Hsort, at her samles zooplankton for at søke den næring som 
synker ned fra lagene ovenfor og ved overgangen til vandlaget med 
større tæthet faar mindre synkehastighet. 
Der vil i almindelighet bare i den euphotiske zone være tale 
om en forøkelse av surstofmængden utover hvad der er absorbert 
i overflaten. Overalt ellers vil der bare foregaa et surstofforbruk. I 
de dypere, men ogsaa i de øvre vandlag finder man derfor en større 
eller mindre surstofdeficit. Størrelsen av surstofdeficit vil avhænge 
av hvor lenge det er siden vandet var i overflaten eller dens umiddel- 
bare nærhet. Dernæst av hvor hurtig surstoffet er blit opbrukt 
ved respiration og oksydation, med andre ord av den mængde plankton 
og organiske stoffe som har været i vandmassen. Der maa imidlertid 
ogsaa erindres, at en surstoføkning kan ha fundet sted ut over 
mætningsgraden, mens vandet var i nærheten av overflaten. 
Den vei en vandmasse har tilbakelagt fra overflaten til det 
dyp, hvor den er ved et givet tidspunkt, kan ha været baade lang 
og indviklet. Herunder kan ogsaa temperatur og saltgehalt være 
